КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3877/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Усенка Анатолія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 94 944,52 грн. та понесені судові витрати.

Позов обгрунтований тим, що 30.11.2024 року о 18 год. 40 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1 по пр. Романа Шухевича, 11-А в м. Києві, порушив п.13.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2024 року у справі № 754/16981/24, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Страховиком відповідача ПрАТ «СК «Еталон» виплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 97413,23 грн. Відповідно до Висновку про визначення вартості матеріального збитку № 140/04-25 від 12.04.2025 року вартість матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 186 857,75 грн. Таким чином, відповідачем підлягає до відшкодування на користь позивача різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням (186 857,75грн - 97 413,23 грн = 89 444,52 грн) у розмірі 89 444,52 грн., інші матеріальні збитки у виді вартості проведення експертного дослідження - 5 500,00 грн, що є предметом позовних вимог.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 13 748,38 грн, а також витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 5500 грн, а всього на загальну суму 19 248 грн 38 коп..

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1013,66 грн та судовий збір в сумі 245,55 грн, а всього у загальному розмірі 1 259 грн 21 коп..

Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, адвокат Усенко А.М., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Також просив вирішити питання про розгляд судових витрат за подання апеляційної скарги. Крім того просив розгляду скарги проводити за відсутності позивача та його представника.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник позивача вважав помилковими висновки суду першої інстанції щодо стягнення саме матеріального збитку, а не вартості відновлювального ремонту.

Зазначав про те, що страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування потерпілому відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в межах ліміту, що становить вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу, а завдач шкоди - ОСОБА_2 , зобов`язаний відшкодування різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою відповідно до ст. 1194 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

03 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника позивача, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Вимоги апеляційної скарги підтримав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що визначаючи розмір майнової шкоди, спричиненої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкодженням його автомобіля, позивач безпідставно взяв до розрахунку вартість відновлювального ремонту, що складає 186 857,75 грн, оскільки у даному випадку розмір майнової шкоди слід вираховувати із суми 111 161,61 грн, що є вартістю матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, оскільки відшкодуванню у даному випадку підлягає саме різниця між завданою матеріальною шкодою та отриманим позивачем страховим відшкодуванням, а не відновлювальним ремонтом, тобто 13 748,38 грн (111 161,61 грн - 97 413,23 грн).

Враховуючи виплачену страховиком потерпілому суму страхового відшкодування у розмірі 97 413,23 грн (з урахуванням франшизи та коефіцієнту фізичного зносу), суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (матріальним збитком) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 13 748,38 грн, а також доведені належними доказами витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 5500,00 грн.

Вирішуючи питання судових витрат в частині стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд першої інстанції визнав доведеними витрати на правничу допомогу згідно Договору про надання правової допомоги № 19/08/2024 від 19.08.2024 року на суму 5 000,00 грн., яка є співмірною сумою щодо обсягу наданих адвокатом послуг та складності розглянутої справи.

Вирішуючи питання судових витрат в частині стягнення судового збору у розмірі 1013,66 грн, суд першої інстанції виходи з пропорційності розміру

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до змісту положень Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів несе обмежену відповідальність, та при настанні страхового випадку відшкодовує оцінену у встановленому цим Законом порядку шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди відповідно до лімітів відповідальності з урахуванням зносу автомобіля, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а також за вирахуванням франшизи, якщо вона була встановлена договором.

Обов`язок щодо сплати всіх інших сум, якщо страхове відшкодування не покрило завданої шкоди, покладається саме на винну особу.

Встановлено, що 30.11.2024 року о 18 год. 40 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Романа Шухевича, 11-А в м. Києві, порушив п.13.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2024 року у справі № 754/16981/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 28.05.2013 року, автомобіль «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1 , була забезпечена ПрАТ «СК «Еталон» на підставі полісу № 220002671, та страховиком 17.03.2025 року виплачено на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 97 413,23 грн, що підтверджено платіжною інструкцією № 846 від 17.03.2025 року.

Згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 140/04-25 від 12.04.2025 року, складеного за заявою позивача, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 186 857,75 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 111 161,61 грн з урахуванням ПДВ.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 20 від 12.05.2025 року ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Клевер Експерт» вартість проведення оцінки матеріального збитку 5 500,00 грн.

Встановивши, що автомобілю позивача спричинено пошкодження, чим завдано збитків, розмір яких підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується матеріалами справи, враховуючи, що позивач отримав страхове відшкодування в сумі 97 413,23 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі різниці між фактичним розміром завданої шкоди (матеріальним збитком) і сумою страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактичний розмір шкоди це вартість відновлювального ремонту, яка за даними експертизи складає 186 857,75 грн, суд апеляційної інстанції відхиляє, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Також суд апеляційної інстанції зазначає, що вартість відновлювального ремонту відшкодовується у разі фактичного здійснення ремонту автомобіля.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, як підстави для скасування рішення суду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 22, 1192, 1194 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Усенка Анатолія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «12» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко