РІШЕННЯ

Іменем України

05.03.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Руденко В.В., за участю секретаря Мацак А.О., за участі представників сторін Колошина В.П., Риженко М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи його тим, що 02.07.2013 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між нею та ТОВ «Регіонінвестгрупп», позивач набула у власність 51/100 частки нежитлового приміщення № 4 за адресою: АДРЕСА_1 .

ТОВ «Регіонінвестгрупп» (продавець) набуло права власності на вказане нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2013 року, оформленого на підставі протоколу № 26 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.12.2012 року.

02.07.2013 року право власності на 51/100 частку нежитлового приміщення було зареєстроване за позивачем (номер відомостей про речове право 1488448).

На момент набуття права власності на спірне нерухоме майно позивачем, таке майно було вільне від будь яких обтяжень, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містив жодних записів про обтяження, арешти або заборони, про актуальні речові права інших осіб на зазначене майно тощо.

Крім того, процедура придбання майна ТОВ «Регіонінвестгрупп» (продавець) відбувалась на виконання рішення суду.

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 26.02.2003 року № 35/7 комунальному житлово-експлуатаційне підприємство "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради передано на праві господарського відання спірне нежитлове приміщення.

Тобто власником було надано КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради право володіння, користування, тобто усі права, які має власник, без будь-яких обмежень.

14.08.2012 року Постановою Господарського суду Дніпропетровської області було визнано комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради банкрутом, та зобов`язано ліквідатора Барановського О.М. після прийняття до свого відання майна боржника, вживати заходів по забезпеченню його збереження, виконувати функції з управління та розпорядження майном банкрута, здійснити інвентаризацію та оцінку майна банкрута, згідно з законодавством, виконувати повноваження керівника (органів управління) банкрута, формувати ліквідаційну масу у порядку, передбаченому Розділом ІІІ Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

27.12.2012 року Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» було проведено торги в межах справи про банкрутство № 38/5005/6636/2012 з метою реалізації ліквідаційної маси банкрута та погашення вимог кредиторів. Тобто реалізація нерухомого майна, яке є предметом спору, було здійснено в порядку виконання судового рішення, тобто ТОВ «Регіонінвестгрупп» (продавець) придбало таке майно на законних підставах, в порядку добросовісного набуття.

Таким чином, позивач є добросовісним набувачем, котрий придбав майно на законних підставах за відсутності будь-яких обтяжень на таке майно у законного власника, що згодом було оскаржено та визнано недійсним. Однак добросовісності це не скасовує, що наведено нижче.

Також те, що позивач є добросовісним набувачем, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» ДМР щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, у тому числі нежитлове приміщення № 4 в будинку АДРЕСА_1 . Визнано неправомірними діями ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» ДМР щодо продажу з відкритих торгів нерухомого майна, у тому числі нежитлове приміщення АДРЕСА_2 . Визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 року Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , оформлених протоколом № 26 від 27.12.2012 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 765 від 04.06.2013, зареєстрований приватним нотаріусом ДМНО Мудрецькою І.В., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та ТОВ «Регіонінвестгрупп» з відчуження нежитлового приміщення № 4 по АДРЕСА_1 , загальною площею 350, 6 кв.м.

У подальшому Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом про витребування спірного нежитлового приміщення у позивача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2018 року по справі № 199/8279/16-ц позов задоволено. Згідно інформації з сайту ЄДРСР рішення набрало законної сили 06.02.2018 року.

При цьому, позивач користується своєю часткою нежитлового приміщення з 2013 року, та надає його в оренду на підставі відповідних договорів.

Протягом усього цього часу ані її, ані її орендарів ніхто не виселяв з приміщення.

Попри те, що судове рішення про витребування частки у позивача набрало законної сили 24.09.2019 року, право власності за відповідачем в ДРРПНМ на 51/100 не зареєстроване. Про свої права на вказану частку відповідач не заявляв, до позивача з будь-якими вимогами не звертався.

Нормами Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання три роки. Таким чином, рішення суду про витребування у позивача частки нерухомого майна, якою вона користується, мало бути пред`явлене до виконання відповідачем у строк до 24.09.2022 року.

Станом на момент звернення до суду та з моменту заволодіння спірним нерухомим майном у 2013 році позивач вільно та відкрито користується цим майном.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2018 року по справі № 199/8279/16-ц позивача визнано добросовісним набувачем.

Щодо безтитульності володіння спірним майном, то з огляду на оскарження правочинів, на підставі яких було в подальшому набуто позивачем право власності на спірне нерухоме майно, позивач протягом тривалого часу володіла спірним майном без будь-якого титулу.

У зв`язку з викладеним, позивач просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 51/100 частину нежитлового приміщення № 4 за адресою: АДРЕСА_1 (яка складається з позиції АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , загальною площею 179, 6 кв.м. у житловому будинку літ. А-9 нежитлового приміщення № 4 розташованого на 1 поверсі житлового будинку).

Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року відкрито провадження по справі.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на аргументи, викладені у відзиві, де наявні посилання на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

02.07.2013 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між позивачем та ТОВ «Регіонінвестгрупп», позивач набула у власність 51/100 частки нежитлового приміщення № 4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровському районного суду міста Дніпропетровська від 06.02.2018 у справі № 199/8279/16-ц ухвалено рішення, яким було задоволено позовну заяву Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради у повному обсязі та витребувано 51/100 частину нежитлового приміщення № 4 по вул. Івана Нечуй-Левицького, буд. 49. м. Дніпро з незаконного володіння позивача на корить Дніпровської міської ради.

У подальшому постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.09.2019 у справі № 199/8279/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 06.02.2018 у справі № 199/8279/16-ц скасовано, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22.04.20 постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року в частині позовних вимог Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про витребування майна скасовано, справу в частині позовних вимог Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до до ОСОБА_2 про витребування майна направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 06.02.2018 у справі № 199/8279/16-ц скасовано, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 199/8279/16-ц касаційну скаргу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задоволено. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2020 року скасовано і залишено в силі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2018.

На виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2018 у справі № 199/8279/16-ц відповідачем здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на 51/100 частину нежитлового приміщення № 4 розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується долученою інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суд враховує, що набуття права власності за набувальною давністю відбувається за обов`язкової сукупності таких умов: добросовісності заволодіння чужим майном, відкритості володіння, безперервності володіння та спливу встановлених строків володіння. Відсутність добросовісності (тобто коли особа знала чи могла знати про неправомірність заволодіння чужим майном або про наявність інших претендентів на майно) виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю незалежно від наявності інших умов.

Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі № 927/773/24 зазначив, що набуття права власності за надувальною давністю є первинним способом виникнення права власності, для застосування якого необхідна наявність усіх законодавчо визначених умов у сукупності: добросовісність заволодіння майном, безтитульність володіння (відсутність будь-якої правової підстави володіння чужим майном), відкритість володіння та його безперервність протягом встановленого законом строку. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу (договору купівлі-продажу, оренди тощо) виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому випадку володілець володіє майном не як власник. Також позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 підтримала правовий висновок Касаційного цивільного суд у складі Верховного Суду щодо умов набуття права власності за набувальною давністю, визначивши, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Наявність у володільця певного? юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. Натомість добросовісним є володіння, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Така добросовісність має існувати саме на момент заволодіння особою чужим майном. Відсутність добросовісності під час заволодіння особою спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевказане, у позивача відсутні підстави для визнання права власності за набувальною давністю, оскільки володіння нею майном не було безтитульним, перебувало у судових спорах та витребувано у позивача, як у добросовісного набувача, відповідачем на підставі ст. 388 ЦК України. Користування позивачем спірним нерухомим майном після ухвалення судового рішення про його витребування в неї не може вважатися добросовісним володінням чужим майном з огляду на принцип обов`язковості судових рішень

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що доводи, наведені у позовній заяві є безпідставними та необґрунтованими, тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.. 144 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати позивача віднести за її рахунок.

На підставі ст. 344 ЦК України, ст.ст. 12,13,141,263-265 ЦПК України ,суд-

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Судові витрати позивача віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 16 березня 2026 року.

Суддя Руденко В.В.