УХВАЛА

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 2-806/10

провадження № 61-2636ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 26 січня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з нерухомого майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з нерухомого майна боржника

та зобов`язання державного виконавця зняти арешт і вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна.

Корольовський районний суд м. Житомира ухвалою від 28 листопада 2025 року скаргу ОСОБА_1 повернув без розгляду на підставі частини другої статті 183 ЦПК України.

Житомирський апеляційний суд постановою від 26 січня 2026 року змінив ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2025 року, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

25 лютого 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала

до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Корольовського районного суду

м. Житомира від 28 листопада 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 26 січня 2026 року у зазначеній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку

про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням

чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби

під час виконання судового рішення.

Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією

або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Так, частиною третьою статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження

(для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих

за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти

(за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження

(для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються;

5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;

6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа;

7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби

або приватного виконавця;

8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.

Відтак, частиною третьою статті 448 ЦПК України чітко визначено, яка за формою та змістом має бути скарга на рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі

№ 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим приписами ЦПК України (статті 175, 177), з урахуванням особливостей, визначених у частині четвертій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». У разі відсутності спеціальних приписів щодо вирішення певних питань, які виникають

при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, для розгляду таких скарг мають застосовуватися приписи ЦПК України, якими врегульовані аналогічні питання.

За правилами пункту 2 частини четвертої статті 448 ЦПК України до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження (частина п`ята статті 448 ЦПК України).

Повертаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що у порушення вимог частини другої статті 183 ЦПК України до скарги не додано належних доказів про надсилання скарги іншим учасникам справи, а також

не зазначено інших учасників справи.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд установив, що арешт

на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено постановою державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління МЮ України 12 липня 2010 року по справі № 2-806/2010 за позовом

ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Справа за позовом ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості була розглянута в загальному позовному порядку.

Корольовський районний суд м. Житомира ухвалою від 04 грудня 2015 року замінив сторону виконавчого провадження у справі № 2-806/10 за позовом

ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості її правонаступником з ВАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

З листа Національного банку України № 65-А від 17 вересня 2025 року вбачається, що Правління Національного банку прийняло постанову від 02 червня 2015 року

№ 353 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк»,

а також постанову від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України ).

Згідно частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі

є позивач та відповідач.

За змістом пункту 3 частини третьої статті 448 ЦПК України скарга повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові

(за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження

(для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Разом з тим, у скарзі скаржником зазначено учасниками справи лише Корольовський ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління МЮ України, але не зазначено боржника ОСОБА_2 , якому відповідно

не направлялася копія скарги з відповідними додатками.

Колегія суддів апеляційного суду вказала, що наведені судом першої інстанції

в оскаржуваній ухвалі недоліки, на думку колегії, є суттєвими, а також такими,

що унеможливлюють розгляд скарги за участю усіх учасників справи, які мають бути проінформовані, у тому числі і про зміст такої скарги.

Відтак, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що скарга ОСОБА_1 підлягала поверненню без розгляду на підставі частини п`ятої статті 448 ЦПК України, а не на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції змінив ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2025 року, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить,

що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Доводи касаційної скарги про те, що внаслідок повернення без розгляду скарги порушено право заявниці на доступ до правосуддя не заслуговують на увагу, оскільки заявник має право повторно звернутися із скаргою на дії державного виконавця після її оформлення відповідно до вимог ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні заявником норм процесуального та матеріального права, є незгодою заявника зі змістом оскаржуваних судових рішень та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України

є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими,

ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого

1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня

2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня

1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали

(крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень вбачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами першої

та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо

їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржених судових рішень, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира

від 28 листопада 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 26 січня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1

на бездіяльність державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з нерухомого майна боржника.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання

та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров