Справа № 2/708/84/26
Провадження № 2/708/84/26
12 березня 2026 року м. Чигирин
Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Попельнюха А. О.,
секретаря судових засідань Омельченко Ю. М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення завдатку, компенсацію моральної шкоди та
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення завдатку, компенсацію моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову зазначив, що 13.04.2025 між ним та відповідачами ОСОБА_2 і його співмешканкою ОСОБА_3 була досягнута домовленість про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, який перебуває у аварійному і непридатному для проживання стані та знаходиться за адресою: Черкаська обл., Черкаський р-н, с. Худяки.
На підтвердження своїх намірів у межах досягнутої домовленості позивач передав відповідачам грошові кошти у якості завдатку трьома різними платежами на загальну суму 17 000 грн.
Проте після отримання грошових коштів відповідачі в односторонньому порядку відмовилися від виконання своїх зобов`язань щодо продажу будинку, змінили його вартість і у липні 2025 року опублікували оголошення про його продаж на інтернет платформах OLX та DIM.RIA за вищою ціною, що є підтвердженням порушення ними наявної між сторонами домовленості.
Укладення договору купівлі-продажу не відбулося не з вини ОСОБА_1 . У свою чергу завдаток є гарантією виконання зобов`язання, тому у зв`язку із відмовою продавця підлягає поверненню у подвійному розмірі.
Позивач неодноразово звертався до відповідачки ОСОБА_3 з вимогою повернути отримані грошові кошти, проте його звернення були проігноровані, грошові кошти ОСОБА_1 не повернуті.
Також позивачеві протиправними діями відповідачів завдана моральна шкода, оскільки він був введений в оману, зазнав тривалого стресу, нервового напруження та хвилювання, витратив час і зусилля на врегулювання спору, втратив час та надії на придбання житла, втратив можливість придбати інший будинок, оскільки йому не був повернутий завдаток, не зміг погасити свої щомісячні кредитні зобов`язання перед банківською установою. Завдану йому моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у 10 000,00 грн, що на його думку є обґрунтованим з огляду на тривалість та характер ситуації.
Наведені обставини стали підставою для звернення до суду, тому просить суд стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суму переданого завдатку у подвійному розмірі у сумі 34 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн та понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору, на оплату витрат на залучення свідків та витрат на пальне.
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.10.2025 справа передана за підсудністю до Черкаського районного суду Черкаської області.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 21.11.2025 справа передана за підсудністю до Чигиринського районного суду Черкаської області.
Після отримання справи судом, з огляду на наявну імперативну заборону спорів про підсудність справ між судами, ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 15.12.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 14.01.2026 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.
Під час судового розгляду справи суд ухвалою від 03.03.2026 за наслідками розгляду клопотання позивача відмовив у застосуванні заходів забезпечення позову.
У судовому засіданні 11.02.2025 протокольною ухвалою суду була оголошена перерва для забезпечення участі свідка у розгляді справи.
Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив суд його задовольнити. Додатково пояснив, що вони із відповідачами домовилися про продаж належного ОСОБА_2 домоволодіння, яке розташовано у АДРЕСА_1 . Про продаж цього домоволодіння йому стало відомо від своїх знайомих, у яких мати проживає по сусідству із даним домоволодінням. Ціну продажу відповідачі повідомили самостійно після спільного огляду будинку, він із ними не торгувався та погодився на таку ціну, не зважаючи на занедбаний стан будинку та захаращену територію. Відповідачі повідомили про необхідність підготовки документів, оскільки у них тоді вони були відсутні. Через якийсь час вони подзвонили та попросили авансувати 10 000,00 грн для виготовлення документів, оскільки у них кошті не було. Знайома позивача ОСОБА_5 передала ОСОБА_2 ці гроші під розписку. Згодом ОСОБА_3 зателефонувала та повідомила, що треба ще 5 000,00 грн на оформлення документів, які він також перерахував на картковий рахунок, а потім додатково попросили і він ще перерахував 2 000,00 грн. Згодом, коли йому стало відомо, що про продаж будинку з`явилися оголошення він зателефонував відповідачам та спитав щодо продажу, але йому відповіли, що за порадою рієлторів вони вирішили продати дорожче, тому виставили оголошення за 350 000,00 грн. За 50 000 грн продавати вже не планують. Проте і гроші, отримані від ОСОБА_1 , позивачеві не повернули. Він неодноразово приїжджав до них, у зв`язку із чи поніс витрати на придбання палива для свого автомобіля, тому вважає, що такі витрати підлягають стягненню з відповідачів на його користь.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, хоча про місце, день та час судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористалися, жодних заяв або клопотань суду не подали.
За таких обставин, ураховуючи згоду позивача ОСОБА_1 , протокольною ухвалою суду в порядку статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, судом було постановлено провести заочний розгляд даної справи.
Допитана під час судового розгляду справи свідок ОСОБА_6 суду підтвердила, що ОСОБА_2 є її сусідом за попереднім місцем проживання у с. Худяки, де зараз проживає її матір. Із ОСОБА_1 вона знайома протягом тривалого часу, оскільки разом працюють. Також вони разом неодноразово відпочивали із ним у її батьків у с. Худяки, де позивач висловлював бажання придбати якийсь будинок для себе як дачу. Згодом від сусідів їм стало відомо, що сусід ОСОБА_2 продає своє домоволодіння. Вони дізналися його номер телефону, свідок зателефонувала та запропонувала ОСОБА_2 зустрітися обговорити умови купівлі-продажу. Він приїхав і під час спілкування сказав, що продає будинок за 50 000 грн, на що позивач погодився. Проте ОСОБА_2 зазначив, що донька у нього забрала документи, тому необхідно трохи часу на їх відновлення, обіцяв за місяць їх зробити. Також свідкові відомо, що позивач у рахунок купівлі-продажу за проханням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передав їм трьома платежами грошові кошти у загальному розмірі 17 000,00 грн, а саме 10 000,00 грн, 5 000,00 грн та 2 000,00 грн. Згодом через деякий час на території цього домоволодіння з`явилися якій сторонні люди, які свою присутність пояснили, що приїхали за оголошенням про продаж будинку за 150 000,00 грн. Згодом вартість будинку збільшилася ще.
Свідок ОСОБА_5 підтвердила суду, що проживає у с. Худяки, знає позивача, оскільки він працює разом із її дітьми та вони часто приїжджають до неї у село на відпочинок. Свого часу ОСОБА_1 говорив, що хоче мати дачу та готовий обговорювати купівлю будинку у с. Худяки, тому якщо буде інформація про продаж просив йому повідомити. Згодом їй стало відомо, що сусіди, а саме ОСОБА_2 , продає свою хату, яка тривалий час стояла без догляду. ОСОБА_1 проїхав та домовився із ними про купівлю. Згодом ОСОБА_2 попросив грошей для оформлення документів. На прохання позивача свідок передала ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. Також свідкові відомо, що пізніше ОСОБА_1 давав за купівлю цієї хати ще 5 000,00 грн та 2 000,00 грн, проте договір вони так і не уклали.
Свідок ОСОБА_8 підтвердив суду, що у його тещі ОСОБА_5 по сусідству у с. Худяки було закинуте домогосподарство, за яке інші сусіди сказали, що власники його продають. Теща подзвонила власнику уточнила, той підтвердив намір продати. ОСОБА_1 зустрівся із ним та вони домовилися укласти договір купівлі-продажу. ОСОБА_2 просив за хату 50 000,00 грн, на що позивач погодився без торгу. Продавці сказали, що їм потрібен час на підготовку документів. Згодом вони попросили у позивача гроші на оформлення документів, тому ОСОБА_1 дав їм 10 000,00 грн, потім дав ще 5 000,00 грн, а потім ще 2 000,00 грн. Проте із часом стало відомо, що відповідачі продають домоволодіння із залученням рієлторів та визначили вартість продажу вже 320 000,00 грн.
Заслухавши позивача та свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Мж сторонами спору виникли правовідносини щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та забезпечення виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
Під час розгляду справи суд враховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
До основних засад цивільного судочинства законодавцем віднесено принцип змагальності сторін, реалізація якого відбувається шляхом надання сторонам рівних прав щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, покладення на сторони обов`язку довести обставини, які мають значення для справи і на які така сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та ризиків настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).
Притаманний цивільному процесу принцип диспозитивності передбачає розгляд справ судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
У свою чергу обов`язок доказування і подання доказів, регламентований статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, покладає на сторони обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Виключенням із загального правила можуть бути випадки, які регламентовані законодавцем у статті 82 цього Кодексу, та можуть слугувати підставами звільнення від доказування, зокрема визнання учасниками справи обставин справи, які зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої статті 626 Цивільного кодексу України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Принцип свободи договору передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Визначена статтею 629 Цивільного кодексу України обов`язковість договору передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ст. 632 ЦК України).
Визначення попереднього договору надано законодавцем у статті 635 Цивільного кодексу України, відповідно до якої попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Під час розгляду справи судом установлено, що маючи намір придбати домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 досяг домовленості про укладення такого договору у належній формі у майбутньому. Строк на укладення такого договору сторони не визначали, обумовивши необхідність такого відтермінування необхідністю підготовки правовстановлюючих документів. Вартість договору купівлі-продажу сторонами також не була узгоджена у належній формі, оскільки на підтвердження наведеного суду не були надані належні, допустимі та достатні докази. Показання свідків у цій частині суд оцінює критично, оскільки за своїм значенням вони вищезазначеним критеріям не відповідають.
У рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти різними сумами та у різний час, зокрема 10 000,00 грн 19.04.2025, 5 000,00 грн 29.04.2025, 2 000,00 грн 23.05.2025. Загальна сума платежів склала 17 000,00 грн.
За таких обставин між сторонами виникли договірні правовідносини, відповідно до яких позивач ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання укласти у майбутньому договір купівлі-продажу домоволодіння та оплатити узгоджену сторонами вартість цього договору, у свою чергу відповідач ОСОБА_2 зобов`язався підготувати усі необхідні документи для укладення договору та укласти із позивачем у майбутньому договір купівлі-продажу будинку, за яким продати ОСОБА_1 будинок за узгодженою сторонами договору вартістю.
Аналізуючи установлені судом правовідносини сторін суд ураховує, що до видів забезпечення виконання зобов`язань у тому числі віднесено завдаток (ст. 546 ЦК України).
Статтею 570 ЦК України надано визначення поняття завдатку, відповідно до якого завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.
Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.
Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.
Відповідно під час розгляду справи судом установлено, що попередній договір між сторонами не укладався, докази наявності між сторонами спору завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання сторони суду також не надані. Відповідно судом установлені підстави стверджувати, що фактично сплачені позивачем грошові кошти є авансом.
У свою чергу аванс є лише попередньою оплатою за договором, а не гарантією виконання договору. У свою чергу аванс у повному розмірі підлягає поверненню у випадку, якщо основний договір не було укладено.
Такі висновки суду відповідають усталеній прецедентній практиці Верховного Суду, зокрема у постанові від 06.11.2024 у справі № 308/5527/22 (провадження № 61-7347св24).
За таких обставин заявлені позовні вимоги у цій частині підлягають до часткового задоволення зі стягненням з відповідача ОСОБА_2 отриманого ним авансу у сумі 17 000,00 грн.
Крім того, на підставі наданих доказів суд дійшов висновку, що належним відповідачем у справі є відповідач ОСОБА_2 , відповідно заявлені позовні вимоги до співвідповідача ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.
Аналізуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд ураховує, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд частково погоджується із доводами позивача щодо завдання йому моральної шкоди протиправними діями відповідача ОСОБА_2 , проте оцінює критично частину наданих суду обґрунтувань глибини душевних страждань.
Зокрема не можуть бути судом ураховані твердження про втрату позивачем можливості погасити щомісячні кредитні зобов`язання перед банківською установою, оскільки під час розгляду справи позивач стверджував про наявність у нього наміру придбати домоволодіння ОСОБА_7 за більшою вартістю, ніж становить розмір авансу, відповідно позивач мав реальну можливість доплатити необхідну суму грошових коштів.
Втрата можливості придбання іншого будинку через неповернення завдатку на переконання суду не можуть бути пов`язані між собою, оскільки з огляду на дійсні ринкові ціни на житло на ринку нерухомості та розмір сплаченого ОСОБА_1 авансу на користь ОСОБА_2 суд констатує, що грошові кошти у сумі 17 000,00 грн не є значною сумою для розрахунків за придбання нерухомості та наврядчи можуть становити 100 % вартості житлового об`єкта.
Таким чином, ураховуючи вимоги розумності та справедливості, характер порушення прав позивача та глибину душевних страждань, суд вважає достатнім стягнення на його користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошових коштів у сумі 4 000,00 грн.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями чинного цивільного процесуального законодавства, якими вони урегульовані.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
На підставі частини першої статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Порядок розподілу судових витрат регламентовано статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оскільки за наслідками розгляду позовної заяви суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (47,73 %), стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають витрати зі сплати судового збору в сумі 578,11 грн.
Під час розгляду питання про розподіл витрат, пов`язаних із розглядом справи, що пов`язані із переїздом до іншого населеного пункту, а саме витрачених позивачем грошових коштів на придбання паливно-мастильних матеріалів, суд зазначає, що позовна заява подана до суду 11.08.2025. Натомість до неї долучені квитанції автозаправних станцій на підтвердження придбання дизельного палива у м. Черкаси 22.07.2025 у кількості 43,09 л та 10.08.2025 у кількості 32.72 л, що не пов`язано із розглядом справи судом, оскільки мало місце до звернення ОСОБА_1 до суду, та може бути обумовлено власними потребами позивача, з огляду на повідомлену ним систематичність відвідувань м. Черкаси.
Вирішити питання про розподіл витрат, пов`язаних із переїздом до іншого населеного пункту та витрачених позивачем на придбання паливно-мастильних матеріалів, про що було повідомлено у дебатах шляхом подання відповідної заяви із доказами таких витрат, суд першочергово ураховує вимоги Цивільного процесуального кодексу України щодо порядку подання доказів.
Зокрема відповідно до положень статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Оскільки суду не надано підтвердження надсилання відповідачем копій доказів понесених позивачем витрат, пов`язаних із переїздом до іншого населеного пункту, суд не бере їх до уваги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 23, 570, 657, 626-629 ЦК України, ст. ст. 2, 12, 13, 76-84, 89, 132-141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення завдатку, компенсацію моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс у сумі 17 000,00 грн та завдану моральну шкоду в сумі 4 000,00 грн, що загалом становить 21 000,00 грн (двадцять одну тисячу гривень 00 коп.).
У іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 578,11 (п`ятсот сімдесят вісім гривень 11 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Учасники та їх адреси:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстр.: АДРЕСА_2 , прож.: АДРЕСА_3 );
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП: суду не наданий, зареєстр.: АДРЕСА_1 );
Відповідачка: ОСОБА_3 (РНКОПП: НОМЕР_2 , зареєстр.: АДРЕСА_4 ).
Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ