Справа № 345/285/26
Провадження № 2/345/846/2026
Номер рядка звіту 41
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу та без проведення судового засідання справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, а саме просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №531987-КС-001 про надання кредиту від 31.03.2025 року у розмірі 79 310,00 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 26.01.2026 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23.02.2026 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України. Клопотання мотивує тим, що 05.03.2022 року він був мобілізований до Збройних Сил України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 . Як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_2 від 28.04.2022 р. № 1298, з 22.03.2022 р. ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 . Вказана вище довідка (Форма 5) є належним та достатнім підтвердженням перебування відповідача у складі військового формування ВЧ НОМЕР_2 ЗСУ, що переведена на воєнний стан.

Відповідач наголошує, що перебування його на військовій службі по мобілізації перешкоджає йому брати участь у справі, залучити захисника, а також будь-яким чином представляти власні інтереси. Відповідач заперечує щодо розгляду справи за його відсутності, зважаючи, на перебування у складі Військової частини ЗСУ НОМЕР_2 , що переведена на воєнний стан, не має об`єктивної можливості брати участь в судових засіданнях, а тому просить зупинити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Представник позивача подала заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження по справі. Зазначає, що сторона відповідача додала до свого клопотання нові докази по справі, однак зробила це з порушенням вищезазначених норм ЦПК України, а саме: сторона відповідача подала їх з порушенням встановленого ЦПК України строку для подання доказів; сторона відповідача навіть не просить суд поновити їй строк для подання доказів (тобто такі докази подаються з порушенням встановленого ЦПК України строку); сторона відповідача взагалі не зазначила яке значення для розгляду та вирішення справи мають докази, які сторона відповідача додала до свого клопотання, які обставини ці докази можуть підтвердити або спростувати. У зв`язку з вищевикладеним, сторона позивача заперечує проти долучення до матеріалів справи нових доказів, які сторона відповідача додала до свого клопотання. Тому просить суд не брати до уваги під час розгляду та вирішення справи нові докази по справі, які сторона відповідача додала до свого клопотання. Також просить суд визнати ці докази недопустимими (на підставі ч. 1 ст. 78 ЦПК України) та залишити їх без розгляду (на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України).

На думку сторони позивача клопотання відповідача про зупинення провадження у справі є незаконним, необґрунтованим та є таким, що подано з метою затягування розгляду справи, що є зловживанням стороною відповідача своїми процесуальними правами. На підтвердження перебування відповідача на військовій службі станом на зараз, сторона відповідача додала до свого клопотання копію військового квитка та копію довідки від 28.04.2022 р. Представник позивача звертає увагу суду, що у вищезазначених документах не зазначений РНОКПП, дата народження та адреса особи, яка перебуває на військовій службі, що унеможливлює встановлення цієї особи, а саме встановлення того, чи є ця особа відповідачем по справі. Крім того, з метою встановлення особи відповідача сторона відповідача у встановленому ЦПК України порядку та строк також мала надати суду копії паспорта та картки платника податків відповідача, а також документ щодо актуальної адреси проживання відповідача. Крім того, довідка про перебування невідомої особи на військовій службі видана 28.04.2022 р., тобто їй вже більше трьох років, і навіть якщо ця довідка справді стосується саме відповідача по справі, він вже міг бути демобілізований (наприклад у зв`язку з пораненням), а після демобілізації він би втратив право на зупинення провадження у справі на підставі того, що він є діючим військовослужбовцем. Тому представник позивача просить відмовити в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Підстави, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, передбачені статтею 251 ЦПК України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_1 05.03.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був мобілізований до Збройних Сил України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022. Відповідно до відповіді на запит Калуського міськрайонного суду від 13.03.2026 року №2362/646/ВихЗПІ, наданої за підписом командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , військовослужбовець ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Вказане підтверджується також наданою суду довідкою військової частини НОМЕР_2 від 13.03.2026 року №3700/ст.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 754/947/22 виснувала про те, що під час дії воєнного стану суди мають виходити з того, що: Збройні Сили України та інші військові формування автоматично вважаються переведеними на воєнний стан.

Тому для застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (а також аналогічних норм ГПК і КАС) не потрібно додаткових підтверджень цього факту.

Належним доказом для зупинення провадження є документи, що підтверджують перебування особи на військовій службі військовий квиток, наказ командира тощо. Якщо військовослужбовець не бажає, щоб провадження у його справі зупиняли, і наполягає на її розгляді (особисто чи через представника), суд повинен врахувати його волю та продовжити розгляд.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 754/947/22 прийшла до висновку, що за нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі. Виняток для суду з наведеного правила складає ситуація, коли дотримання приписів статті 251 ЦПК України вступає у суперечність із загальними засадами цивільного процесуального законодавства, як-от верховенство права, елементом якого є право на доступ до суду, та, у другу чергу, диспозитивність цивільного процесу.

Отже, під час застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суди мають забезпечити дотримання, зокрема, основних засад (принципів) цивільного судочинства. Принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) надають учасникам справи право вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами.

Водночас обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності. Тобто ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

За таких обставин прохання військовослужбовця, який є стороною або третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, продовжити розгляд справи, незважаючи на його військову службу, суд має врахувати як достатню підставу не зупиняти провадження у справі. Тобто якщо учасник справи, права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагне продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство. У такий спосіб суд забезпечить баланс між вимогами процесуальних норм права, справедливістю та ефективністю правосуддя.

У цій справі відповідач просить зупинити провадження по справі, подавши відповідне клопотання. Отже, за таких обставин існують підстави для зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

Щодо покликання представника позивача про порушення стороною відповідача загальних вимог ЦПК України до заяв і клопотань. Суд враховує, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує особливий статус військовослужбовців та характер їхньої служби, оскільки під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує доступ до правової допомоги. Військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами. Участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначених процесуальним законом строків та порядку реалізації права учасника судового розгляду.

Враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби та забезпечити реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя. Проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251, 253, 260, 261 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання відповідача задоволити.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити на час перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Зобов`язати відповідача повідомити суд про припинення його перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена, протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання, шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя