провадження № 22-ц/824/5944/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хромової О.О., у м. Києві, повний текст рішення суду виготовлено 17 листопада 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, щомісячно, до закінчення навчання та на весь період інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 247, батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , шлюб між якими зареєстровано 16 лютого 2013 року, та в подальшому розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року. ОСОБА_2 є інвалідом І групи (підгрупи А), у зв`язку із повною втратою зору, термін дії встановленої групи інвалідності - з 04 січня 2025 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . З народження позивач проживає з матір`ю та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач, в свою чергу, добровільно не приймав та не приймає участі в утриманні та вихованні позивача, лише в примусовому порядку в межах виконавчого провадження за період з 11 квітня 2024 року по04 січня 2025 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_2 в розмірі 39 913,55 грн. ОСОБА_2 досягла повноліття, однак продовжує навчання в 11-А класі та єдиним її доходом є щомісячна державна соціальна допомога в розмірі 8 044,70 грн. Відповідач є працездатним, однак добровільно матеріальної допомоги не надає, чим фактично самоусувається від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до позивача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь його повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, щомісячно, починаючи стягнення з 11 липня 2025 року та на весь період інвалідності. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині встановлення обов`язку сплачувати аліменти на весь період інвалідності доньки через неповне з`ясування обставин справи та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь його повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову і до 19 січня 2031 року (досягнення платником аліментів пенсійного віку).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що з урахуванням дати його народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 , він досягне пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з цієї дати, ОСОБА_1 стане непрацездатною особою у розумінні статті 202 Сімейного кодексу України, що автоматично породжує виникнення обов`язку дочки, ОСОБА_2 , утримувати його, як непрацездатного батька. Таким чином, після досягнення пенсійного віку виникає юридична колізія: з одного боку, рішення суду зобов`язує його сплачувати аліменти на повнолітню дочку на період її інвалідності без будь-яких часових обмежень, з іншого боку, саме дочказгідно статті 202 Сімейного кодексу України буде зобов`язана утримувати непрацездатного батька. Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не врахував перспективу майбутньої непрацездатності відповідача у зв`язку з досягненням пенсійного віку. Встановлюючи обов`язок сплачувати аліменти на весь період інвалідності дочки, суд фактично зобов`язав його утримувати її навіть у той період, коли він сам стане непрацездатною особою пенсійного віку, яка потребує матеріальної допомоги. Це прямо суперечить вимогам статті 198 Сімейного кодексу України щодо здатності батьків надавати матеріальну допомогу, оскільки особа пенсійного віку, яка отримує лише пенсію за віком, за загальним правилом, не має достатніх фінансових можливостей для утримання іншої непрацездатної особи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Обставини встановлені судом першої інстанції є доведеними та апелянтом не спростовуються, висновки, викладені в рішенні відповідають обставинам справи, а оскаржуване рішення ухвалене із правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Також зазначає, що відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 від 30 вересня 2025 року, інвалідність позивачу встановлена з 04 січня 2025 року по 01 лютого 2027 року. Отже, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення чітко визначив період отримання аліментів до 01 лютого 2027 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилась дитина - донька ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 247.

16 лютого 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 171 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (справа № 755/28990/14-ц).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року (справа № 755/6658/24) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше

50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 11 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у загальному розмірі 145 926,56 грн., та витрати на переклад документів у розмірі 2 750, грн., а всього - 148 676, 56 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 16 800,00 грн.

Станом на дату звернення до суду позивач ОСОБА_2 досягла повноліття.

Згідно із Витягом № 221/25/654/В з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 26 березня 2025 року № 221/25/654/Р, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено І групу інвалідності, підгрупи «А» (сліпота обох очей), на період з 04 січня

2025 року по 04 січня 2027 року.

Відповідно до довідки від 28 травня 2025 року № 154, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається у Спеціальній школі № 5 в 11-А класі та продовжить навчання у 2025-2026 навчальному році, на очній формі навчання.

Відповідно до довідки Відділу обслуговування громадян № 4 (сервісний цент) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві не перебуває, пенсійних та соціальних виплат не отримує.

Згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 20 жовтня2025 року, за період з січня 2021 року по серпень 2025 року інформація щодо джерел сум виплачених доходів та утриманих податків щодо ОСОБА_1 в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позову, суд першої інстанції враховував наявність у ОСОБА_2 . І групи інвалідності, підгрупи «А», що ускладнює влаштування на роботу, наявність згоди відповідача сплачувати аліменти , відсутність у відповідача офіційного доходу, та прийшов до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь його повнолітньої непрацездатної донькиОСОБА_2 аліментів, в розмір 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, щомісячно, на весь період інвалідності.

Апеляційний суд по суті частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Так, стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини є способом захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За статтею 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України.

Положеннями ст. 201 СК України визначено, що щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За частиною 1 та частиною 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, ОСОБА_1 є батьком позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка досягла повноліття та має інвалідність першої групи («А») (сліпота обох очей), на період з 04 січня 2025 року по 04 січня 2027 року. (витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи « 221/25/654/В від 26 березня 2025 року) (а.с.11-14).

Повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року N 1-рп/2014).

Отже, встановлення ОСОБА_2 інвалідності з дитинства першої групи «А», з 04 січня 2025 року по 04 січня 2027 року свідчить про те, що вона є непрацездатною особою, що додаткових доказів не потребує, і кореспондується з визначеним ст. 198 СК України, обов`язком, зокрема, відповідача, як її батька, надавати утримання позивачу.

У відповідності до вимог ст. 13, 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, та на підставі доказів наявних в матеріалах справи, поданих сторонами в порядку визначеному процесуальним законом.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує факту встановлення І групи інвалідності ОСОБА_2 та позовні вимоги про стягнення аліментів визнає, однак, просить змінити резолютивну частину рішення суду та стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з дня пред`явлення позову і до 19 січня 2031 року (досягнення платником аліментів пенсійного віку).

В даному випадку апеляційний суд виходить з фактичних обставин справи, у відповідності до яких інвалідність позивачу встановлена на період до 01 лютого 2027 року.

Зазначені обставини визнаються позивачем, яка заперечуючи проти вимог апеляційної скарги вказала, що відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 від 30 вересня 2025 року, інвалідність їй встановлена з 04 січня 2025 року по 01 лютого 2027 року. Отже, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення чітко визначив період отримання аліментів до 01 лютого 2027 року.

Оскільки відповідач фактично визнає вимоги позивача в частині стягнення аліментів до 19 січня 2031 року, задоволення апеляційної скарги в цій частині, а саме зміна кінцевої дати стягнення аліментів з 01 лютого 2027 року, як стверджує позивач, на 19 січня 2031 року, як просить відповідач, не порушуватиме прав позивача.

В контексті наведених обставин, наявних в матеріалах справи доказів, правових норм, що регулюють дані правовідносини, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з дня пред`явлення позову і до 19 січня 2031 року.

Відповідно до ч.1 п. 1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, щомісячно, починаючи стягнення з 11 липня 2025 року та до 19 січня 2031 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.