Ухвала

Іменем України

13 березня 2026 року

м. Київ

справа № 2-6997/11

провадження № 61-2275ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційні скарги Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (до перейменування - Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на додаткові постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Свистунової О. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О. О. щодо розрахунку заборгованості, стягувач - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О. О. щодо складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного станом на 25 березня 2025 року у сумі 4 297,10 грн неправомірними;

визнано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 станом на 25 березня 2025 року у сумі 4 297,10 грн незаконним;

зобов?язано державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити усі необхідні та передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відкритому на підставі виконавчого листа №2-6997/11, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року;

в іншій частині вимог відмовлено;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року:

апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишено без задоволення;

ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року - залишено без змін.

24 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки у постанові апеляційного суду не вирішено питання щодо судових витрат, понесених скаржником у зв`язку з отриманням правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

Оскарженою додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року:

заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено;

ухвалено у справі додаткову постанову, якою стягнуто з Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 790 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року питання розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції не вирішувалося;

право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, у якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України);

у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судові витрати у загальному розмірі 6 790,00 грн, які складаються із судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 750,00 грн та судових витрат на поштове пересилання в сумі 40,00 грн. На підтвердження понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, надано копію договору № 33/09 про надання правової допомоги від 15 вересня 2025 року, укладеного з адвокаткою Юрко О. С., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 20 червня 2011 року, копію акта прийому-передачі наданих послуг від 15 вересня 2025 року та копію квитанції прибуткового касового ордеру № 31/09 від 15 вересня 2025 року щодо отримання адвокаткою Юрко О. С. 6 750,00 грн;

згідно із змістом акта прийому-передачі наданих послуг від 15 вересня 2025 року, ОСОБА_1 та адвокаткою Юрко О. С. погоджено виконання останнім робіт (надання послуг) загальною вартістю 6 750,00 грн, що розраховано наступним чином: ознайомлення з матеріалами справи - 0,5 год, вартістю 750,00 грн, консультація та надання клієнту роз`яснень з правових питань - 0,5 год, вартістю 750 грн, проведення аналізу судової практики - 0,5 год, вартістю 750,00 грн, підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 2 год, вартістю 3 000,00 грн, підготовка заяви про відвід колегії суддів - 1 год, вартістю 1 500,00 грн;

при визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, колегія суддів взяла до уваги обсяг робіт, проведений адвокаткою Юрко О. С. у даній справі в суді апеляційної інстанції, що підтверджуються матеріалами справи;

таким чином, при стягненні судових витрат, апеляційний суд зробив висновок про те, що матеріалами справи підтверджено надання адвокаткою Юрко О. С. правничої правової допомоги ОСОБА_1 , що погоджено договором та актом надання послуг на загальну суму 6 750,00 грн, а також підтверджено понесення судових витрат на поштові витрати, у зв`язку з направленням відзиву на апеляційну скаргу учасникам справи на суму 40,00 грн, що підтверджується копіями квитанцій АТ «Укрпошта» від 19 вересня 2025 року.

29 грудня 2025 року представник ОСОБА_2 - Верба А. П. звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки у постанові апеляційного суду не вирішено питання щодо судових витрат, понесених скаржником у зв`язку з отриманням правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

Оскарженою додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року:

заяву представника ОСОБА_2 - Верби А. П. про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено;

ухвалено у справі додаткову постанову, якою стягнуто з Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000,00 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року питання розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції не вирішувалося;

право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, у якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України);

у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - Верба А. П. просив вирішити питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн. На підтвердження понесених ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, надано копію договору про надання правничої допомоги від 25 червня 2025 року, укладеного з адвокатом Вербою А. П., копію ордеру на надання правничої допомоги від 26 червня 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 грудня 2011 року, копію акта виконаних робіт (наданих послуг) від 11 вересня 2025 року, копію рахунку на оплату № 60 від 25 червня 2025 року та копію платіжної інструкції від 11 вересня 2025 року щодо перерахування адвокату Вербі А. П. 6 000,00 грн.

згідно із змістом акта виконаних робіт (наданих послуг) від 11 вересня 2025 року, ОСОБА_2 та адвокатом Вербою А. П. погоджено виконання останнім робіт (надання послуг) загальною вартістю 6 000,00 грн, що розраховано наступним чином: підготовка та подання до апеляційного суду заперечення на клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження - 1 година, підготовка та подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу - 2 години, надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань - 1 год, представництво інтересів клієнта у суді - 1 год, всього на загальну суму 6 000,00 грн;

при визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, колегія суддів взяла до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Вербою А. П. у даній справі в суді апеляційної інстанції, що підтверджується матеріалами справи.

таким чином, при стягненні судових витрат, апеляційний суд зробив висновок про те, що матеріалами справи підтверджено надання адвокатом Вербою А. П. правничої правової допомоги ОСОБА_2 , що погоджено договором та актом надання послуг на загальну суму 6 000,00 грн.

23 лютого 2026 року Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу (Вх. № 5557/0/220-26 від 23 лютого 2026 року) на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року, у якій просить скасувати додаткову постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Підставою касаційного оскарження судових рішень у касаційній скарзі зазначено неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; від 15 листопада 2021 року у справі № 320/5284/19; від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17; від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17; від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17; від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

апеляційним судом було проігноровано, що при визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті. Також, апеляційним судом було проігноровано, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу;

суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо;

відділ державної виконавчої служби вважає, що заявлена сума витрат значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи;

згідно протоколу судового засідання № 5664118 від 24 грудня 2025 року, представник ОСОБА_1 не приймав участь в судовому засіданні;

даний спір, що склався між учасниками виконавчого провадження № НОМЕР_1 вже набув статусу типового спору для цих учасників. Представники сторін фактично дублюють свої попередні процесуальні документи, не здійснюючи ґрунтовного аналізу норм чинного законодавства України та судової практики, правова позиція сторін була сформована і погоджена ще у попередніх аналогічних провадженнях. А отже, об`єктивно відсутні докази реальності адвокатських витрат, зокрема, їхньої необхідності;

заявлений розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - 6 790,00 грн є неспівмірним із витраченим часом адвоката на правничу допомогу, складністю даної справи. Отже, розмір правничої допомоги є об`єктивно завищеним.

23 лютого 2026 року Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу (Вх № 5554/0/220-26 від 23 лютого 2026 року) на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року, у якій просить скасувати додаткову постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - Верби А. П. про ухвалення додаткового рішення.

Підставою касаційного оскарження судових рішень у касаційній скарзі зазначено неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; від 15 листопада 2021 року у справі № 320/5284/19; від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17; від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17; від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17; від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

апеляційним судом було проігноровано, що при визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті. Також, апеляційним судом було проігноровано, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу;

суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо;

відділ державної виконавчої служби вважає, що сума витрат, що заявлена представником ОСОБА_2. значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи;

згідно з протоколом судового засідання № 5664118 від 24 грудня 2025 року, представник ОСОБА_2. не приймав участь в судовому засіданні;

даний спір, що склався між учасниками виконавчого провадження № НОМЕР_1 вже набув статусу типового спору для цих учасників. Представники сторін фактично дублюють свої попередні процесуальні документи, не здійснюючи ґрунтовного аналізу норм чинного законодавства України та судової практики, правова позиція сторін була сформована і погоджена ще у попередніх аналогічних провадженнях. А отже, об`єктивно відсутні докази реальності адвокатських витрат, зокрема, їхньої необхідності;

заявлений розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - 6 000,00 грн є неспівмірним із витраченим часом адвоката на правничу допомогу, складністю даної справи. Отже, розмір правничої допомоги є об`єктивно завищеним.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що на підтвердження понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції надано: копію договору № 33/09 про надання правової допомоги від 15 вересня 2025 року, укладеного з адвокаткою Юрко О. С., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 20 червня 2011 року, копію акта прийому-передачі наданих послуг від 15 вересня 2025 року та копію квитанції прибуткового касового ордеру № 31/09 від 15 вересня 2025 року щодо отримання адвокаткою Юрко О. С. 6 750,00 грн.

Згідно із змістом акта прийому-передачі наданих послуг від 15 вересня 2025 року ОСОБА_1 та адвокаткою Юрко О. С. погоджено виконання останнім робіт (надання послуг) загальною вартістю 6 750,00 грн, що розраховано наступним чином: ознайомлення з матеріалами справи - 0,5 год, вартістю 750,00 грн, консультація та надання клієнту роз`яснень з правових питань - 0,5 год, вартість 750 грн, проведення аналізу судової практики - 0,5 год, вартістю 750,00 грн, підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 2 год, вартістю 3 000,00 грн, підготовка заяви про відвід колегії суддів - 1 год, вартістю 1 500,00 грн.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1. підтверджено понесення судових витрат на поштові витрати у зв`язку з направленням відзиву на апеляційну скаргу учасникам справи на суму 40,00 грн, що підтверджується копіями квитанцій АТ «Укрпошта» від 19 вересня 2025 року.

Апеляційний суд встановив, що на підтвердження понесених ОСОБА_2. судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції надано: копію договору про надання правничої допомоги від 25 червня 2025 року, укладеного з адвокатом Вербою А. П., копію ордеру на надання правничої допомоги від 26 червня 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 грудня 2011 року, копію акта виконаних робіт (наданих послуг) від 11 вересня 2025 року, копію рахунку на оплату № 60 від 25 червня 2025 року та копію платіжної інструкції від 11 вересня 2025 року щодо перерахування адвокату Вербі А. П. 6 000,00 грн.

Апеляційний суд встановив, що згідно із змістом акта виконаних робіт (наданих послуг) від 11 вересня 2025 року, ОСОБА_2 та адвокатом Вербою А. П. погоджено виконання останнім робіт (надання послуг) загальною вартістю 6 000,00 грн, що розраховано наступним чином: підготовка та подання до апеляційного суду заперечення на клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження - 1 година, підготовка та подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу - 2 години, надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань - 1 година, представництво інтересів клієнта у суді - 1 год, всього на загальну суму 6 000,00 грн.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що:

«у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив, що

постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року залишено без змін. При ухваленні постанови судом не було вирішено питання розподілу витрат на правничу допомогу;

понесені ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підтверджуються копією договору про надання правничої допомоги від 25 червня 2025 року, укладеного з адвокатом Вербою А. П., копією ордеру на надання правничої допомоги від 26 червня 2025 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 грудня 2011 року, копією акта виконаних робіт (наданих послуг) від 11 вересня 2025 року, копією рахунку на оплату № 60 від 25 червня 2025 року та копією платіжної інструкції від 11 вересня 2025 року щодо перерахування адвокату Вербі А. П. 6 000,00 грн;

понесені ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підтверджуються копією договору № 33/09 про надання правової допомоги від 15 вересня 2025 року, укладеного з адвокаткою Юрко О. С., копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 20 червня 2011 року, копією акту прийому-передачі наданих послуг від 15 вересня 2025 року, копією квитанції прибуткового касового ордеру № 31/09 від 15 вересня 2025 року щодо отримання адвокаткою Юрко О. С. 6 750,00 грн, копіями квитанцій АТ «Укрпошта» від 19 вересня 2025 року.

За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про задоволення заяв про ухвалення додаткового рішення.

Посилання у касаційних скаргах на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; від 15 листопада 2021 року у справі № 320/5284/19; від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17; від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17; від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17; від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18 необґрунтовані, оскільки не свідчать про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційних скарг та оскаржених постанов апеляційного суду свідчить, що касаційні скарги є необґрунтованими, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (до перейменування - Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на додаткові постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О. О. щодо розрахунку заборгованості, стягувач - ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков