УХВАЛА

13 березня 2026 року

м. Київ

справа № 130/2032/24

провадження № 61-2617ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 21 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Жмеринської міської ради, ОСОБА_2 , третя

особа: Друга Жмеринська державна нотаріальна контора, про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, про право на спадщину за законом, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кухар О. І., засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області

від 03 жовтня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 січня 2026 року у зазначеній справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду

та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

У статті 392 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору

у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До касаційної скарги заявником додано документ, що підтверджує сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 7 987,20 грн, однак це не підтверджує сплату судового збору заявником у повному розмірі.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму

для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року,

в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зважаючи на те, що позов було подано у липні 2024 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2024 року.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб

був встановлений у розмірі 3 028,00 грн.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140,00 грн).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру,

яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн).

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір»

за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно

або його витребування - вартістю майна.

Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно,

що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі

№ 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначено, що «майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення

майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить

про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову

(пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року

у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18). Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці».

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Тому вимоги у цій справі про визнання права власності мають майновий характер, оскільки підлягають грошовій оцінці.

Оскільки із поданої касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання (відсутнє визначення вартості

спірного нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями

за адресою: АДРЕСА_1 ), тому неможливо визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, майнова оцінка нерухомого майна

або інші належні докази).

З огляду на обмеження касаційного оскарження, зокрема, передбачене

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, Верховний Суд звертає увагу заявника на необхідність наявності в розпорядженні суду на час вирішення питання про відкриття касаційного провадження інформації про ціну позову щодо вимоги майнового характеру.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що ціна позову також

є визначальною при вирішенні питання про те чи підлягають касаційному оскарженню судові рішення у цій справі (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Отже, розмір судового збору за подання касаційної скарги у цій справі становить

за вимоги немайнового характеру - 7 267,20 грн (1 211,20 грн х 3 х 200 %), за вимогу майнового характеру - 1 % від вартості спірного нерухомого майна помноженого

на 200 %.

На підтвердження доплати судового збору заявнику необхідно надати до суду документ, що підтверджує сплату ним судового збору за подання касаційної скарги, з урахуванням суми уже сплаченого судового збору у розмірі 7 987,20 грн,

або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, ККДБ - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення указаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 січня 2026 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко