УХВАЛА

11березня 2026 року

м. Київ

Справа № 170/148/24

Провадження № 14-15зц26

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ткачука О. С.,

суддів: Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.

перевіривши заяву ОСОБА_1 про скасуванняухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шацького лісового фахового коледжу ім. В. В. Сулька про визнання наказу про звільнення, повідомлення про заплановане звільнення та запису про звільнення у трудовій книжці недійсними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шацького лісового фахового коледжу ім. В. В. Сулька, в якому просила:

- визнати недійсним наказ Шацького лісового фахового коледжу ім. В. В. Сулька від 11 грудня 2023 року № 68/К/тр «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати недійсним повідомлення Шацького лісового фахового коледжу ім. В. В. Сулька від 01 вересня 2023 року № 2/05-31 «Про попередження про заплановане звільнення» ОСОБА_1 »;

- визнати недійсним запис у трудовій книжці за № 7 від 11 грудня 2023 року про звільнення;

- поновити ОСОБА_1 на посаді педагогічного працівника Шацького лісового фахового коледжу ім. В. В. Сулька;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 грудня 2023 року до ухвалення у справі рішення з розрахунку 443,27 грн за один день.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 25 лютого 2025 року

у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Шацького районного суду Волинської області від 11 березня 2025 року стягнено з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Постановою Волинського апеляційного суду від 12 травня 2025 року рішення Шацького районного суду Волинської області від 25 лютого 2025 року та додаткове рішення Шацького районного суду Волинської області від 11 березня 2025 року залишено без змін.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження, оскількикасаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (справа незначної складності з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду з заявою в якій просила скасувати ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2025 року та зобов`язати Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду відкрити касаційне провадження.

Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті заяви необхідно відмовити з огляду на таке.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6 і частина друга статті 19 Конституції України).

Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Касаційний цивільний суд і Велика Палата Верховного Суду

(частина перша статті 36, пункти 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 45 згаданого Закону Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України; далі - ЦПК України).

Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України.

Порядок передання справи до Великої Палати Верховного Суду визначений у частинах третій - шостій статті 403 ЦПК України (ці приписи викладено в параграфі 3 глави 2 розділу V «Касаційний розгляд» цього Кодексу). Згідно з наведеними правилами саме після відкриття касаційного провадження, підготовки справи до касаційного розгляду та попереднього розгляду до Великої Палати Верховного Суду передається відповідна цивільна справа.

За змістом заяви, поданої до Великої Палати Верховного Суду, ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, просить її скасувати.

Чинний процесуальний закон не передбачає можливості перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду (крім перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами відповідно до глави 3 розділу V ЦПК України), оскільки зазначені рішення є остаточними і подальшому оскарженню не підлягають, а також не надає повноважень учаснику справи вирішувати питання щодо передачі цивільної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за межами приписів, передбачених ЦПК України.

Отже, через те, що чинне законодавство не передбачає такої можливості, немає правових підстав для розгляду поданої заяви Великою Палатою Верховного Суду, тому у її прийнятті потрібно відмовити та повернути заявниці. Така відмова не порушує право ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки вона реалізував право на оскарження судового рішення в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, параграф 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуть для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, параграф 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Також обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «легітимну мету» і якщо немає «пропорційного співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, параграф 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, параграф 65).

Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення суду, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України», заява № 41984/98, параграф 53).

Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про здійснення ще одного розгляду справи фактично спрямоване на перегляд рішень судів трьох інстанцій, коли немає для цього визначеної процесуальним законом підстави. Такий перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, статтями 388, 403, 404 ЦПК України,

Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду заяви ОСОБА_1 про скасування ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шацького лісового фахового коледжу ім. В. В. Сулька про визнання наказу про звільнення, повідомлення про заплановане звільнення та запису про звільнення у трудовій книжці недійсними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до заяви матеріали надіслати заявниці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Ткачук

Судді: О. О. Банасько М. В. Мазур

О. Л. Булейко С. Ю. Мартєв

І. А. Воробйова Н. М. Мартинюк

М. М. Гімон К. М. Пільков

О. А. Губська С. О. Погрібний

А. А. Ємець Т. Г. Стрелець

В. В. Король І. В. Ткач

С. І. Кравченко В. Ю. Уркевич

О. В. Кривенда