У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 285/1440/26

провадження № 2-з/0285/6/26

17 березня 2026 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючої судді Літвин О. О. та секретаря судового засідання Клечковської М. М., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову

по цивільній справі за його позовом

до ОСОБА_2 та ОСОБА_3

третя особа:

другий правобережний відділ Державної виконавчої служби

у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра

Дніпропетровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом, у якому просив «визначити за відповідачкою ОСОБА_4 частку у розмірі 1/2 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок (реєстр. номер 240) за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку (кадастровий номер :03:006:0093), площею 0.25 га».

Обґрунтовуючи позов до подружжя, зазначив, що на виконанні у державній виконавчій службі перебувають виконавчі провадження про стягнення з відповідачки на його користь заборгованості зі сплати аліментів та пені, загальна сума яких становить 537805,28 грн. Зазначає, що відповідачка перебуває у шлюбі, під час якого на ім`я її чоловіка було придбано житловий будинок та земельну ділянку, які відповідно до вимог сімейного законодавства є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з відсутністю у боржниці іншого майна, за рахунок якого можливо виконати рішення суду про стягнення аліментів, позивач просить визначити за відповідачкою половини частки у праві спільної сумісної власності на зазначені об`єкти нерухомості для подальшого звернення стягнення у межах виконавчого провадження.

Також 16.03.2026 ОСОБА_1 повторно було подано до суду заяву, у якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, земельну ділянку та грошові кошти, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також заборонити відповідачам, органам державної реєстрації та територіальним сервісним центрам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, приховування, перереєстрацію на третіх осіб вказаного майна.

Заява по забезпечення позову мотивована тим, що існує ризик відчуження майна, яке формально зареєстроване на відповідача ОСОБА_3 (будинок і земельна ділянка), що може унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов такого висновку.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Перевіривши викладені заявником обставини, суд не знаходить підстав для накладення арешту на майно, кошти та заборони вчиняти будь-які дії щодо нього, оскільки вони не підтверджені доказами, які б підтверджували факт набуття зазначеного нерухомого майна, його належність будь-кому з відповідачів на праві власності та існування у відповідачів права спільної сумісної власності на спірне майно. Також відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, зокрема відчуження. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відповідача відчужити майно без подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Окрім того, заявником не надано достатніх доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в справі або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Також суд враховує, що спірне майно (житловий будинок та земельна ділянка) за твердженням позивача зареєстроване на ім`я одного з відповідачів та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Водночас ОСОБА_1 не є співвласником зазначеного майна та не є учасником правовідносин спільної сумісної власності подружжя, а звернувся до суду як кредитор/стягувач одного з відповідачів у зв`язку з наявністю виконавчих проваджень про стягнення аліментів. За таких обставин застосування заявлених заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідачів, фактично призведе до обмеження права власності іншого співвласника, частка якого у спірному майні на цей час судом не визначена та він не є боржником у виконавчому провадженні. Суд зазначає, що втручання у право мирного володіння майном повинно бути законним, переслідувати легітимну мету та бути пропорційним. Накладення арешту на майно осіб, які не є боржниками, без належного обґрунтування необхідності такого втручання, може призвести до непропорційного обмеження права власності, гарантованого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги виникли з майнових правовідносин щодо режиму спільної сумісної власності, а не з безпосередніх аліментних правовідносин. За таких обставин його посилання на те, що спір пов`язаний із захистом прав та інтересів дітей і є спором щодо аліментних зобов`язань, не змінює характеру заявлених позовних вимог, оскільки аліменти у даній справі не є предметом судового розгляду, а лише зазначені як підстава для звернення до суду з іншим самостійним позовом.

Таким чином, наведені заявником обставини щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів самі по собі не свідчать про необхідність застосування заходів забезпечення позову у даній справі, предмет якої не стосується безпосереднього стягнення аліментів.

Резюмуючи викладене, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 149-153, 260-261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні поданої ним заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Головуюча суддя О. О. Літвин