печерський районний суд міста києва
пр. № 2-5870/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» зняти (скасувати) обмеження розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , який обслуговується платіжною карткою НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_3 , шляхом розблокування рахунку та відновлення видаткових операцій.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач у цій справі є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та має відкритий картковий рахунок у цій банківській установі НОМЕР_1 . 09 квітня 2025 року відповідачем було обмежено операції за рахунком клієнта по картці № НОМЕР_2 , у зв`язку з виникненням підозри щодо можливих незаконних фінансових операцій зі сторони клієнта. Відповідач заблокував рахунок НОМЕР_1 , який належить позивачу і він до цього часу не може користуватися ні рахунком, ні власними коштами, розміщеному на ньому.

При цьому жодних доказів незаконних фінансових операцій зі сторони позивача відповідачем не надано. Позивач вважає такі дії відповідача грубим порушенням прав споживача та втручанням у право володіти та розпоряджатися майном.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на адресу банку, в межах розгляду судової справи № 621/1061/25 (пр. №1-кс/621/380/25), надійшла ухвала Зміївського районного суду Харківської області про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю. Клопотання було ініційовано слідчим у провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 08 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, про тимчасовий доступ до речей і документів, що знаходиться у володінні АТ КБ «ПриватБанк», а саме до розгорнутої інформації про рух коштів в період з 01 квітня 2025 року по момент винесення ухвали по банківським рахункам до яких випускалися банківські картки за номером № НОМЕР_2 та № НОМЕР_4 . На обґрунтування клопотання було зазначено, що 07 квітня 2025 року до чергової частини ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від потерпілої, про те, що донька останньої перейшла за фішинг посиланням для отримання грошових коштів за товар який продавала на сайті "OLX", внаслідок чого невідомі особи шляхом шахрайських дій викрали з її банківської картки № НОМЕР_5 грошові кошти в сумі 49 000, 00 грн. 19 червня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області про надання тимчасового доступу до речей та документів, було зроблено виїмку інформації що містилася DVD-R диску та проведено огляд СD-R диску, в ході якого за результатами перегляду даних файлів встановлено, що вони містять відомості, щодо рухів грошових коштів по банківському рахунку АТ "Ощадбанк" потерпілої, згідно якого грошові кошти її банківського рахунку було переказано двома переказами на суму 29 000, 00 грн., які були переказані на картку № НОМЕР_2 та на суму 20 000, 00 грн., які було переказано на картку № НОМЕР_4 .

В ході досудового розслідування було встановлено, що видача банківських карток з № НОМЕР_2 та № НОМЕР_4 , емітована банківською установою АТ КБ «ПриватБанк».

У зв`язку із наявністю підстав вважати що обслуговування вказаних вище осіб, характер або наслідки їх фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання Банку з протиправною метою, банком було прийнято рішення про встановлення неприйнятно високого ризику позивачу (далі - НВР); відмови від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунків.

Враховуючи все вищезазначене, представник відповідача зазначив, що спірний правочин відповідає ст. 203, 215 ЦК України та вчинений АТ КБ "ПриватБанк" в дотримання вимог законодавства про фінансовий моніторинг. Позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

21 жовтня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 23 жовтня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

24 жовтня 2025 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

04 листопада 2025 року представник позивача через Електронний суд подав заяву про усунення недоліків.

06 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Позивач у засідання не з`явився, представник позивача направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, в якій позовні вимоги підтримував та не заперечував проти заочного рішення.

Представник відповідача у засідання не з`явився, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

23 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms.

ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт. Для отримання доступу до відкритого рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC6 від 23 січня 2020 року та використання кредитного ліміту позивач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_2 , картка тип World Elite.

На адресу банку надійшла ухвала Зміївського районного суду Харківської області у справі № 621/1061/25, в межах розгляду кримінального провадження, про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Клопотання було ініційовано слідчим у провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 08 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, про тимчасовий доступ до речей і документів, в яких міститься охоронювана законом таємниця, що знаходиться у володінні АТ "КБ «ПриватБанк» за адресою: АДРЕСА_1 , а саме до розгорнутої інформації про рух коштів в період з 01 квітня 2025 року по момент винесення ухвали по банківським рахункам до яких випускалися банківські картки за номером № НОМЕР_2 та № НОМЕР_4 ; залишок грошових коштів на рахунку, дати проведення фінансових операцій, суми фінансових операцій, призначення платежів; номери банківських рахунків підприємств або фізичних осіб, які брали участь у відповідній фінансовій операції, які (рахунки) використовувались для здійснення такої операції; відомостей щодо адрес, де були використані грошові кошти з даного рахунку (оплата за терміналом, зняття з банкомату); відомостей (прізвище, ім`я та по - батькові), а також копій документів (паспорту, довіреності) щодо фізичної особи, яка отримувала готівкові грошові кошти з можливістю вилучення копій вказаних документів; відомостей щодо пристроїв(IMEI номерів, IP- адресів, місцезнаходження такого пристрою та його геолокація), з яких було проведення грошових операцій, а також місце роботи терміналу на момент винесення ухвали; - місця розташування банкоматів з яких знімалися грошові кошти

з банківських карток № НОМЕР_2 та № НОМЕР_4 а також фото та відео матеріали з вищевказаних банкоматів у момент зняття грошових коштів; відомості щодо особи якій належить даний рахунок, наявні документи та договори.

На обґрунтування клопотання зазначено, що 07 квітня 2025 року до чергової частини ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від потерпілої, про те, що донька останньої перейшла за фішинг посиланням для отримання грошових коштів за товар який продавала на сайті "OLX", внаслідок чого невідомі особи шляхом шахрайських дій викрали з її банківської картки № НОМЕР_5 грошові кошти в сумі 49 000, 00 грн.

08 квітня 2025 року відомості за даним фактом було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України.

В ході допиту потерпілої, остання зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 донька останньої, продаючи товар на сайті "OLX", знайшла покупців які були підписані в месенджері "Viber" як ОСОБА_4, та ОСОБА_2 . Після тривалої переписки з ними, потерпіла, перейшла по посиланню яку запропонували останні, де ввела дані своєї банківської картки № НОМЕР_5 . В подальшому з даної картки були зняті грошові кошти двома платежами по 20 000 грн., та 29 000 грн.

19 червня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області про надання тимчасового доступу до речей та документів, які містять охоронювану законом таємниця, було зроблено виїмку інформації що містилася DVD-R диску.

19 червня 2025 року проведено огляд СD-R диску в ході якого за результатами перегляду даних файлів встановлено, що вони містять відомості, щодо рухів грошових коштів по банківському рахунку АТ «Ощадбанк» потерпілої, згідно якого грошові кошти її банківського рахунку було переказано двома переказами на суму 29 000,00 грн., які були переказані на картку № НОМЕР_2 та на суму 20 000,00 грн., які було переказано на картку № НОМЕР_4 .

В ході досудового розслідування було встановлено, що видача банківських карток з № НОМЕР_2 та № НОМЕР_4 , емітована банківською установою АТ КБ «ПриватБанк».

Департаментом по роботі зі скаргами здійснено заходи моніторингу ділових відносин із клієнтами - фізичними особами та фінансових операцій, що здійснюються в процесі таких відносин щодо наявності/відсутності індикаторів підозрілості фінансових операцій щодо АТ КБ «ПриватБанк», за результатами якого виявлено обґрунтовані підозри про здійснення Клієнтами, в тому числі ОСОБА_1 операцій ВК/ФТ/інших злочинів, що стало підставою для встановлення клієнту неприйнятно високого ризику ділових відносин (далі - НВР).

Встановлено, що підставою для фіксування є виявлення фактів багаторазового, у великих обсягах проведення фінансових операцій, щодо яких є підозри у використанні банку для ВК/ФТ чи вчинення іншого злочину, що стали наслідком невиконання заходів ПВК/ФТ, виявлених. З урахуванням Типологічного дослідження "ВІДМИВАННЯ ДОХОДІВ ВІД ПОДАТКОВИХ ЗЛОЧИНІВ" затвердженого Наказом Державної служби фінансового моніторингу України приклад 5.10.

Зокрема, стосовно позивача було зроблено висновок про необхідність розірвання ділових відносин, на підставі наступного: ОСОБА_1 ; NPS НОМЕР_6 REF:250702EC840079PDRQ2K; надійшли скарги до банку на шахрайство. Зміна статусу карти НОМЕР_2 витяг до кейсів Оком 117910 , Оком 117909 0.09 по запиту чужого банку на пошту monitoringceb за фактом шахрайства на карту НОМЕР_2 за 2025-04-07 00:00:00 в сумі 29000.0 UAH.

22 січня 2026 року АТ КБ «Приватбанк» листом за №20.1.0.0.0/7- 260122/524 направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг, зокрема належить відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах.

Установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями гл. 72 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Закон України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - Закон про ПВК/ФТ.), як зазначено в його преамбулі, спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - запобігання та протидія).

Відповідно до п. 39 ст. 1 Закону про ПВК/ФТ неприйнятно високий ризик - максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.

Банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу, як встановлено п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону про фінансовий моніторинг.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону про ПВК/ФТ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону про ПВК/ФТ критерії ризиків визначаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених відповідно:

Національним банком України - для суб`єктів первинного фінансового моніторингу, щодо яких Національний банк України відповідно до статті 18 цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду; центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, - для інших суб`єктів первинного фінансового моніторингу.

Частиною 6 ст. 7 Закону про ПВК/ФТ передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі зокрема неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону про ПВК/ФТ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в тому числі: 2) забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою; 3) забезпечувати функціонування належної системи управління ризиками, застосування у своїй діяльності ризик-орієнтовного підходу та вжиття належних заходів з метою мінімізації ризиків; 4) здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів.

Відповідно до положень ст. 11 Закону про ПВК/ФТ на банки покладено обов`язок здійснювати належну перевірку клієнтів, в тому числі шляхом проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України.

Згідно із ч. 3 ст. 12 Закону про ПВК/ФТ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, наскільки це можливо, проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча б одній із таких ознак: є складними фінансовими операціями; є незвично великими фінансовими операціями; проведені у незвичний спосіб; не мають очевидної економічної чи законної мети.

Положеннями ч. 1 ст. 15 Закону про ПВК/ФТ передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

При цьому, згідно з п. 13 р. 1 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Національного банку України № 65 від 19.05.2020 (далі - Положення), де-рискінг - явище, за якого СПФМ відмовляє у встановленні (підтриманні) ділових відносин з клієнтами з метою уникнення ризиків, а не управління ними.

Відповідно до п. 1, 2 Додатку 1 до Положення Банк зобов`язаний здійснювати належну перевірку нових та наявних клієнтів у випадках, передбачених у статті 11 Закону про ПВК/ФТ. Заходи щодо ідентифікації та верифікації клієнта (представника клієнта) здійснюються банком у порядку, визначеному в додатку 2 до Положення.

Пунктами 11 та 12 Додатку 1 до Положення передбачено, що Банк з урахуванням ризик-профілю клієнта на постійній основі проводить моніторинг ділових відносин та фінансових операцій клієнтів, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, за потреби, про джерело коштів, пов`язаних із фінансовими операціями) у порядку, визначеному в додатку 1 до Положення. Якщо за результатами моніторингу ділових відносин клієнта банк виявляє підозрілі фінансові операції (діяльність), то банк за потреби вживає заходів щодо переоцінки рівня ризику таких ділових відносин з клієнтом та вживає ПЗНП у разі присвоєння високого рівня ризику.

Згідно з п. 1 Додатку 12 до Положення банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин / відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку / відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону про ПВК/ФТ.

Частинами 1 та 3 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Окрім того, відповідно до п. 4 ст. 1075 ЦК України Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.

Таким чином, виходячи з аналізу норм Цивільного кодексу України у взаємозв`язку з нормами спеціального Закону та підзаконного акту про фінансовий моніторинг, вбачається, що банки наділені прямим обов`язком встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин стосовно клієнтів у разі зокрема неможливості виконувати визначені Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом.

Аналогічне стосується відмови від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка через встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику, яка також є обов`язковою для банків за Законом.

Водночас, законодавство про фінансовий моніторинг зобов`язує банки як суб`єктів фінансового моніторингу самостійно визначати ризики подальшого обслуговування клієнтів та уникати виявлених ризиків через застосування процедури де-рискінгу.

Відповідно до п. 21, 23 Положення рада банку визначає та затверджує загальні принципи банку щодо дотримання вимог законодавства України з питань ПВК/ФТ в окремому внутрішньому документі у вигляді політики (далі - політика банку з питань ПВК/ФТ). Банк, дотримуючись визначеної радою банку політики у сфері ПВК/ФТ, розробляє та затверджує внутрішні документи з метою виконання вимог законодавства України у сфері ПВК/ФТ, які повинні містити дієві ризик-орієнтовані процедури, порядки, достатні для належної організації та функціонування внутрішньобанківської системи ПВК/ФТ та проведення первинного фінансового моніторингу, функціонування належної системи управління ризиками ВК/ФТ.

З положень п.п. 8 п. 26 Положення слідує, що порядок дій стосовно відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин / відкриття рахунку (обслуговування), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку / відмови від проведення фінансової операції у випадках, передбачених Законом про ПВК/ФТ встановлюється банком самостійно у внутрішніх документах із запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Разом з тим, Напрямком "Фінансовий моніторинг" АТ КБ «ПриватБанк» проведено заходи ПЗНП та аналіз фінансових операцій клієнтів (їх сукупності) щодо наявності/відсутності індикаторів підозрілості фінансових операцій, за результатами яких виявлено обґрунтовані підозри про здійснення позивачем та пов`язаними з ним особами операцій ВК/ФТ, інших злочинів, що є підставою для встановлення клієнтам неприйнятно високого ризику ділових відносин (далі - НВР).

Департаментом по роботі зі скаргами відповідно до внутрішнього Положення про відмову від встановлення (підтримання) ділових відносин/проведення фінансової операції та "Сертифікації обмежень по картах і клієнтах (0,45 та 1.41)" , а саме по клієнтам "Шахраї в електронних операціях", здійснено заходи моніторингу ділових відносин із клієнтами - фізичними особами та фінансових операцій, що здійснюються в процесі таких відносин щодо наявності/відсутності індикаторів підозрілості фінансових операцій щодо АТ КБ "ПриватБанк" (далі - банк), за результатами якого виявлено обґрунтовані підозри про здійснення Клієнтами операцій ВК/ФТ/інших злочинів, що є підставою для встановлення клієнту неприйнятно високого ризику ділових відносин (далі - НВР).

Підставою для встановлення НВР є: наявність критерію, визначеного пунктом 61 розділу IV Положення № 65: клієнт (особа), щодо якого у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ним (ними) операцій ВК/ФТ, інших злочинів; наявність критерію, самостійно визначеного банком у Програмі управління ризиками ВК/ФТ (клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів.

Обґрунтування щодо підозр, відповідно до яких вказана діяльність клієнтів сприяє ВК/ФТ або вчиненню інших злочинів.

Підставою для фіксування є виявлення фактів багаторазового, у великих обсягах проведення фінансових операцій, щодо яких є підозри у використанні банку для ВК/ФТ чи вчинення іншого злочину, що стали наслідком невиконання заходів ПВК/ФТ, виявлених. З урахуванням Типологічного дослідження "ВІДМИВАННЯ ДОХОДІВ ВІД ПОДАТКОВИХ ЗЛОЧИНІВ" затвердженого Наказом Державної служби фінансового моніторингу України приклад 5.10

До Департаменту по роботі зі скаргами надходили чисельні скарги від клієнтів на не отримання оплаченого товару або звернення про несанкціоновані списання з рахунків, соціальний інжиніринг(шляхом обману третіх осіб переказані кошти). В результаті перевірки інформації виявлено : Одержувач /ймовірно шахрай/ не вирішив/не врегулював питання з відправниками/платниками коштів; на зв`язок з банком не вийшов протягом 60 календарних днів. В зв`язку з чим згідно документу Про сертифікацію обмежень по картах і клієнтах (0,45 та 1.41) doc=7763136&year=2022 :Список обмежень 1.41 спочатку блокує обслуговування клієнта, а через 60 діб впроваджується процедура розірвання ділових відношень по критеріям списку обмежень 1.40 фінансового моніторингу.

Стосовно позивача було зроблено висновок про необхідність розірвання ділових відносин, на підставі наступного: / ОСОБА_3 ; NPS НОМЕР_6 REF:250702EC840079PDRQ2K; Надійшли скарги до банку на шахрайство. Зміна статусу карти НОМЕР_2 витяг до кейсів Оком 117910 , Оком 117909 0.09 по запиту чужого банку на пошту monitoringceb за фактом шахрайства на карту НОМЕР_2 за 2025-04-07 00:00:00 в сумі 29000.0 UAH.

Разом з тим, суд бере до уваги той факт, що органом досудового розслідування здійснюється кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 08 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, стосовно незаконного заволодіння грошовими коштами, які були переказані зокрема на картку позивача за № НОМЕР_2 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що фінансові операції та дії клієнта є такими, що не відповідають інформації щодо запланованої клієнтом діяльності з використанням послуг Банку, отриманої від клієнта під час встановлення мети та характеру ділових відносин із ним, які не мають очевидної економічної чи законної мети, тому дії відповідача щодо прийняття рішення про встановлення неприйнятно високого ризику позивачу та відмови від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунків, є правомірними та обґрунтованими, що в свою чергу унеможливлює зняття (скасування) обмежень розпоряджатися грошовими коштами, шляхом розблокування рахунку та відновлення видаткових операцій позивача.

Враховуючи все вищезазначене, вбачається, що спірний правочин відповідає ст. 203, 215 ЦК України та вчинений АТ КБ "ПриватБанк" в дотримання вимог законодавства про фінансовий моніторинг. Позовні вимоги Позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Згідно п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.

Як вбачається, в своєму позові позивач не надає жодного розрахунку моральної шкоди.

Проте, підлягає доказуванню факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діяннями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач не зазначив у позовній заяві, якими об`єктивними доказами він може підтвердити свої твердження про те, що в результаті неправомірної бездіяльності відповідача, йому було заподіяно моральну шкоду, і така моральна шкода має причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача. Відповідно, позивач не надав таких об`єктивних доказів суду.

Враховуючи те, що позивач не підтверджує об`єктивними доказами факт заподіяння йому моральної шкоди в результаті неправомірної бездіяльності відповідача, відповідно і не вбачається підстав для задоволення позову.

Згідно з статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто, шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

Однак, позивач не надав суду жодного доказу нанесення йому матеріальної шкоди відповідачем і фактичного обґрунтування того, в чому він зазнав матеріальних збитків.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю зазначених суб`єктів владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується.

У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі No 6-1790цс15 зроблено висновок, що «поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм чинним законодавством не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з закриттям рахунку.

Згідно з частиною першою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов необґрунтований і відмовляє у задоволенні.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-16, 509 Цивільного кодексу України,

ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

ст.ст. 7, 8, 11, 15 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова