Справа № 191/5126/25
Провадження № 2/191/2555/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Форощука О.В.

за участю секретаря Рибак М.П.,

розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у спрощеному порядку, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною вимогою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначила, що вона ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав від 03.04.2025 року.

Згідно Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 14.04.2025 у належному позивачеві будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації та колишнім власником житлового будинку, але після укладення договору купівлі-продажу будинку він не знявся з реєстрації за місцем знаходження будинку. Наразі позивачеві невідомо його місце знаходження.

Зняти відповідача з реєстрації за вказаною вище адресою, враховуючи зміни, які були прийняті у законодавстві України, а саме Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», позивач не має можливості, оскільки, як зазначено у повідомленні виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 16.07.2025, за результатами перевірки відомостей в реєстрі територіальної громади встановлено, що персональні дані громадянина РФ ОСОБА_2 , який документований посвідкою на постійне проживання в РТГ не значиться.

ОСОБА_2 не проживає у належному позивачеві будинку з 2019 року, коли між ним та позивачем був укладений попередній договір купівлі-продажу будинку, але його реєстрація за вказаною адресою перешкоджає позивачеві у здійсненні та реалізації її прав власника на безперешкодне користування житловим будинком.

З огляду на вказані обставини позивач вважає, що відповідач підлягає зняттю з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , як такий, що втратив право користування житловим будинком.

Враховуючи вищевикладені обставини просить суд, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

До початку судового засідання позивачка надала суду письмову заяву, в якій зазначила про підтримання позову та розгляд справи без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився.

Ухвалою суду від 20.10.2025 року постановлено розгляд даної справи здійснювати у спрощеному порядку.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.06.2024 року вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Завгородній Андрій Миколайович до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно, задоволено. Визнано дійсним, укладений між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , договір купівлі-продажу від 08.10.2019 року:

-житлового будинку, загальною площею 61,50 квадратних метри, житловою площею 30,50 квадратних метри та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1 гектари, кадастровий номер :01:433:0007, які розташовані за адресом: будинок АДРЕСА_1 ;

- садового будинку, загальною площею 78,90 квадратних метри та земельної ділянки для індивідуального садівництва, загальною площею 0,059 гектари, кадастровий номер 122488120:06:001:0041, які розташовані за адресом: будинок АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на:

- житловий будинок, загальною площею 61,50 квадратних метри, житловою площею 30,50 квадратних метри та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1 гектари, кадастровий номер :01:433:0007, які розташовані за адресом: будинок АДРЕСА_1

- визнано право власності на садовий будинок, загальною площею 78,90 квадратних метри та земельну ділянку для індивідуального садівництва, загальною площею 0,059 гектари, кадастровий номер 122488120:06:001:0041, які розташовані за адресом: будинок АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав від 03.04.2025 року, власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 .

Відповідно до Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою: АДРЕСА_1 станом на 14.04.2025 року, у належному позивачеві будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що відповідач не проживає у вищезазначеному житловому будинку з 2019 року, тобто більше 7 років

Добровільно відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку. Реєстрація відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування вказаним житловим будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно доч.1ст.321ЦК України право є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до підпункту 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що відповідач не був та не є членом сім`ї позивача по справі, тому їх правовідносини не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач не вирішував питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не є власником будинку, факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника будинку, оскільки це створює відповідні перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власником своїм майном, відповідач не є членом сім`ї позивача, а тому втратив право користування будинком, тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

Заходів забезпечення позову судом не вживалось.

Питання відшкодування судових витрат позивачем не порушувалось.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Керуючись ст.5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, , 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Суддя О. В. Форощук