УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026року

м. Київ

справа №761/40730/20

провадження № 61-2267ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу Державного торговельно-економічного університету на постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року у справі за позовом Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Державний торговельно-економічний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року

у задоволенні позову Державного торговельно-економічного університету відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня

2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката

Сікачова С. Ю., про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сікачова С. С., задоволено частково. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

04 липня 2025 року скасовано. Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Сікачова С. Ю., про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Стягнуто з Державного торговельно-економічного університету на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, оскільки попереднє додаткове рішення суду, яким вирішувалось питання стягнення витрат на правничу допомогу, було скасовано апеляційним судом, а тому питання про розподіл судових витрат судом фактично вирішено не було.

Врахувавши співмірність наданої правничої допомоги та гонорару, а також складність справи, апеляційний суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково. Стягнув з Державного торговельного-економічного університету на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

23 лютого 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» Державний торговельно-економічний університет подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року скасувати, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року залишити в силі.

Касаційна скарга Державного торговельно-економічного університету мотивована тим, що підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу, які понесла ОСОБА_1 , відсутні, так як належними та допустимими доказами не доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, не надано акт приймання-передачі наданих послуг. Також цей розмір повинен бути обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Перевіривши доводи касаційної скарги Державного торговельно-економічного університету, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Із оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Чинним цивільним процесуальним законодавством України визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За фактичних обставин цієї справи, на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 - адвокат Сікачов С. Ю., надав суду: договір про надання правничої допомоги від 14 грудня 2023 року № 14-12/23, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лекс Форс» та ОСОБА_1 , додаткову угоду № 01 до договору № 14-12/23 про надання правничої допомоги від 14 грудня 2023 року, рахунок № 01 про надані послуги від 20 березня 2024 року, платіжну інструкцію 0.0..1 від 20 березня 2024 року, рахунок № 02 про надані послуги від 20 березня 2024 року, платіжну інструкцію 0.0..1 від 22 березня 2024 року, рахунок № 03 про надані послуги від 17.05.2024, платіжну інструкцію Р24АР24АD9591 від 17 травня 2024 року, рахунок № 04 про надані послуги від 19 серпня 2024 року, платіжну інструкцію 0.0..1 від 20 серпня 2024 року. рахунок № 05 про надані послуги від 23 вересня 2024 року, платіжну інструкцію 0.0..1від 23 вересня 2024 року, платіжну інструкцію Р24АD1487 від 11 березня 2025 року.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦК України).

Скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, встановив, що постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року було скасовано додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року, яким було вирішено питання про стягнення витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, з позивача на користь відповідача, а тому при новому розгляді справи по суті спору сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, має право на відшкодування таких витрат, і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Сікачова С. Ю., про ухвалення додаткового судового рішення.

Таким чином, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих відповідачем, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, врахувавши принципи співмірності і розумності, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Верховний Суд зазначає, що такий розмір витрат на правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги.

Доводи касаційної скарги про те, щовідповідачем не надано акт приймання-передачі наданих послуг адвоката, не доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, є необґрунтованими, оскільки спростовуються вищенаведеним та зводяться до власного тлумачення позивачем норм права, і апеляційний суд надав цим доказам належну правову оцінку, з якою Верховний Суд погоджується.

Аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував заперечення, викладені Державним торговельно-економічним університетом, щодо відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу, є необґрунтованими, оскільки апеляційний суд, скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції, заяву представника відповідача задовольним частково, зменшив суму таких витрат з 32 707,39 грн до 14 000 грн.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції надано оцінку доказам, наданим на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та застосовано критерії розумності та реальності адвокатських витрат, відтак відсутні підстави вважати, що оскаржуване судове рішення суперечать зазначеній правовій позиції.

По суті доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявницею норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить про необґрунтованість касаційної скарги, оскільки Верховний Суд вже викладав у постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а суд першої та апеляційної інстанції ухвалили судові рішення із врахуванням такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, частинами першою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного торговельно-економічного університету на постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року у справі за позовом Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник