Справа № 135/1575/25
Провадження № 22-ц/801/451/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 рокуСправа № 135/1575/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

Рішення ухвалила суддя Волошина Т. В.

Рішення ухвалено у відсутності сторін в м. Ладижин Вінницької області

Повний текст рішення складено 24 листопада 2025 року,

Встановив:

У жовтні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладений договір № 3514976, згідно умов якого позивач кредитодавець зобов`язався надати позичальнику відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі, визначеній у п. 1.2 договору, що становить 5100,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання в повному обсязі та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 1912,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок.

Відповідно до розділу 2 сторонами узгоджені умови щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо.

ОСОБА_1 свого обов`язку із повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування невиконав, внаслідок чого станом на 28 грудня 2021року утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 22 873,50 грн., з яких 5100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 17 773,50 грн. заборгованість за відсотками.

28 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 28/12-2021-72, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема, за кредитним договором № 3514976 від 11вересня 2021року.

ОСОБА_1 свого обов`язку із повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок ТОВ «Вердикт капітал» невиконав, внаслідок чого станом на 10 січня 2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором № 3514976 від 11 вересня 2021 року у загальному розмірі 37 663,50 грн., з яких 5100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 32 563,50 грн. заборгованість за відсотками.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема, за кредитним договором № 3514976 від 11 вересня 2021 року.

Отже, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 3514976 від 11 вересня 2021 року.

Оскільки ОСОБА_1 не погасив заборгованість ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, ТОВ «Коллект центр» просило стягнути з нього заборгованість у загальному розмірі 37 663,50 грн., з яких 5100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту і 32 563,50 грн. заборгованість за відсотками, а також стягнути 2422,40 грн. судового збору та 13 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 35141976 від 11 вересня 2021 року в розмірі 22 873,50 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 1470,88 грн. судового збору та 7894,90 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не надав належної оцінки правомірності набуття позивачем права вимоги; не перевірив дійсність договорів щодо передачі права вимоги; не перевірив послідовність та відповідність вимогам закону, а також відсутність доказів належного повідомлення боржника про зміну кредитора.

Суд не здійснив повної перевірки правових підстав формування розміру заборгованості; не перевірив відповідність такого розрахунку умовам договору, строкам нарахування відсотків та законності застосування штрафних санкцій.

Кредитор не надсилав йому жодних письмових вимог, повідомлень чи претензій щодо існування заборгованості, що позбавило його можливості своєчасного врегулювати спір або надати заперечення.

Кредитор, укладаючи договір дистанційно, був зобов`язаний перевірити чинність його паспорта, який на момент укладення договору мав закінчений строк дії до 07 серпня 2021 року. Відсутність такої перевірки свідчить про недобросовісний підхід кредитора та покладання на нього ризиків негативних наслідків.

Суд першої інстанції не надав оцінки цим обставинам, що призвело до неповного з`ясування фактичних обставин справи.

Апеляційний суд має перевірити нові обставини: - дотримання законного порядку передачі права вимоги; - належність повідомлення боржника про зміну кредитора; - правомірність формування розміру заборгованості; - належність ідентифікації особи позичальника при дистанційному укладенні договору.

Надані позивачем документи не підтверджують належного повідомлення боржника про передачу права вимоги та не містять доказів законності нарахування всієї заявленої суми.

Позивач ТОВ «Коллект Центр» у встановлений судом строк (05 лютого 2026 року) надав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її доводів, просить в її задоволенні відмовити в повному обсязі, залишити рішення суду першої інстанції без змін.

19 лютого 2026 року до Вінницького апеляційного суду позивачем подано клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні із викликом сторін, проте таке клопотання залишається без задоволення, оскільки ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 лютого 2026 року з урахуванням обставин справи її призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Крім цього, клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін задоволенню не підлягає, оскільки воно не містить належного та детального обґрунтування необхідності проведення судового засідання за участю учасників справи. У відзиві на апеляційну скаргу позивач мав можливість звернути увагу суду на конкретні обставини, які, на його думку, підлягають дослідженню апеляційним судом, що буде враховано судом під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до анкети-заяви на кредит № 3514976 від 11 вересня 2021 року, ОСОБА_1 з метою отримання кредиту, вказав свої персональні дані, а також сторони погодили суму кредиту у розмірі 5100,00 грн., проценти за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, комісію за надання кредиту у розмірі 561,00 грн. Строк кредиту становить 30 днів з 11 вересня 2021 року. Дата повернення кредиту 11 жовтня 2021 року. Сума до повернення становить 7 573,00 грн. (а. с. 61).

11 вересня 2021року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 3514976, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк 30 днів з 11 вересня 2021 року надати позичальнику грошові кошти у сумі 5100,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше 11 жовтня 2021 року та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Комісія за надання кредиту 561,00 грн. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок (а. с. 21-25, 48, 60).

Відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору № 3514976 від 11 вересня 2021 року, загальна вартість кредиту становить 7573,50 грн., з них: 5100,00 грн. сума кредиту, 1912,50 грн. проценти за користування кредитом та 561,00 грн. комісія за надання кредиту (а. с. 48).

Згідно паспорта споживчого кредиту, який є додатком № 2 до кредитного договору № 3514976 від 11 вересня 2021 року, відповідач ознайомлений з інформацією про умови кредитування та вартість кредиту 11 вересня 2021 року (а. с. 60) та Правилами надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (в редакції від 13 липня 2021 року) (а. с. 62-66).

Згідно довідки про ідентифікацію, представник первісного кредитора підтверджує, що відповідач ОСОБА_1 , з яким укладено кредитний договір № 3514976 від 11 вересня 2021року, ідентифікований ТОВ «МІЛОАН». Цього ж дня відповідачу на зазначений ним в анкеті номер мобільного оператора відправлено одноразовий ідентифікатор V47082 (а. с. 67).

На підтвердження перерахування коштів відповідачу згідно з кредитним договором № 3514976 від 11 вересня 2021 року, позивач надав квитанцію №9с9eb83a-071e-49e4-9ed5-174bc16cc986_89797624, згідно з якою кредитні кошти в сумі 5100,00 грн. відправлені 11 вересня 2021 року відповідачу за допомогою платіжної системи «Mastercard» шляхом зарахування на карту № НОМЕР_1 (а. с. 68).

Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, які надані первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН», загальна сума заборгованості за кредитом станом на 10 грудня 2021 року складає 22 873,50 грн., з них: 5100,00 грн. сума виданого кредиту, 17 773,50 грн. заборгованість по процентах (а. с. 69-70).

28 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 28/12-2021-72, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «Вердикт капітал» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а. с. 9-13). Цього ж дня між сторонами складений акт приймання-передачі реєстру боржників (а. с. 15-16). ТОВ «Вердикт капітал» здійснило оплату за відступлення права вимоги, згідно з платіжною інструкцією (а. с. 14).

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28 грудня 2021 року до договору факторингу № 28/12-2021-72 від 28 грудня 2021 року, ТОВ «Вердикт капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3514976 від 11 вересня 2021 року у розмірі 22 873,50 грн., з них: 5100,00 грн. сума виданого кредиту, 17 773,50 грн. заборгованість за процентами (а. с. 20).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № 3514976 від 11 вересня 2021 року, наданого ТОВ «Вердикт капітал», станом на 10 січня 2023 року, загальна заборгованість відповідача становить 37 663,50 грн., з яких: 5100,00 грн. заборгованість по основній сумі кредиту; 17 773,5 грн. заборгованість за відсотками станом на дату відступлення права вимоги; 14 790,50 грн. нараховані ТОВ «Вердикт капітал» за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022року відсотки за кредитним договором (а. с. 7).

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення прав вимог № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а. с. 26-36). Цього ж дня між сторонами складений акт приймання-передачі реєстру боржників (а. с. 39-40).

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 10 січня 2023 року (№3) до договору відступлення прав вимог № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3514976 від 11 вересня 2021 року у розмірі 37 663,50 грн., з яких 5100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 32 563,50 грн. заборгованість за відсотками (а. с. 44).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № 3514976 від 11 вересня 2021 року, наданого ТОВ «Коллект Центр», станом на 17 жовтня 2025 року, загальна заборгованість відповідача становить 37 663,50 грн., з яких 5100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 32 563,50 грн. заборгованість за відсотками (а. с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що з 12 вересня по 11 жовтня 2021 року включно тривав пільговий строк кредитування, під час якого ТОВ «Мілоан» нараховувало ОСОБА_1 проценти за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту (5100,00 грн.) за кожен день строку користування кредитом у розмірі 63,75 грн. на день. Оскільки станом на 12 жовтня 2021 року позичальник не повернув кредит і продовжив користуватися кредитними коштами, то строк кредитування був продовжений (пролонгований) на стандартних (базових) умовах і проценти були нараховані за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту у розмірі 255,00 грн. З 12 жовтня 2021 року до 10 грудня 2021 року включно тривав базовий строк кредитування, під час якого позичальнику нараховувано проценти за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту (5100,00 грн.) за кожен день строку користування кредитом у розмірі 255,00 грн. на день. Строк кредитування закінчився 11 грудня 2021 року після спливу 60 календарних днів. Здійснені нарахування заборгованості по відсотках в розмірі 14 790,00 грн. за період з 28 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року, здійснені після 10 грудня 2021 року, тобто поза межами строку кредитування, є незаконними. Тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 873,50 грн., яка складається з: 5100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17 773,50 грн. заборгованість за відсотками. В іншій частині, а саме в частині стягнення нарахованої ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості по відсоткам в розмірі 14 790,00 грн., позов задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Із матеріалів справи вбачається, що договір № 3514976 від 11 вересня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 укладено електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) V47082 (а. с. 67).

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.

При цьому достовірними і належними доказами доведено перерахування 11 вересня 2021 року відповідачу ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору № 3514976 від 11 вересня 2021 року коштів в сумі 5100,00 грн. за допомогою платіжної системи «Mastercard» шляхом зарахування на карту № НОМЕР_1 (а. с. 68).

З огляду на викладене апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про укладення 11 вересня 2021 року сторонами договору споживчого кредиту № 3514976 на умовах, визначених ними в електронній формі, про його виконання кредитодавцем шляхом перерахування ним визначеної сторонами суми кредиту в розмірі 5100,00 грн. на рахунок відповідача ОСОБА_1 , який отримав обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний їх повернути та сплатити встановлені договором проценти за користування кредитними коштами у визначений договором строк.

Отже, факт одержання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 3514976 від 11 вересня 2021 року є доведеним.

Відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.

Відповідно до пункту 7 статті 81 Цивільно-процесуального кодексу, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не скористався наданим йому процесуальним правом та не спростував доводів позовної заяви ТОВ «Коллект Центр» у цій частині.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги щодо обов`язку кредитора перевіряти чинність паспорта позичальника, оскільки такі міркування відповідача не свідчать про неукладеність кредитного договору і не звільняють позичальника від взятого на себе обов`язку по поверненню отриманої суми кредитних коштів та сплати процентів за користування ними.

Неспроможними також є доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції не надав належної оцінки правомірності набуття позивачем права вимоги; не перевірив дійсність договорів щодо передачі права вимоги; не перевірив послідовність та відповідність вимогам закону, а також відсутність доказів належного повідомлення боржника про зміну кредитора, з огляду на наступне.

За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 у справі № 5026/886/2012).

Апеляційний суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують факт переходу права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «Вердикт Капітал»», та від нього до ТОВ «Коллект Центр», адже матеріали справи містять: копію договору факторингу № 28-12/2021-72 від 28 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) (а. с. 9-13), відповідно до п. 2.4 за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.

Матеріали справи містять також копію Реєстру божників до договору факторингу № 28-12/2021-72 від 28 грудня 2021 року, що є додатком № 1 до цього договору факторингу (а. с. 17-19,20); акт приймання-передавання Реєстру боржників за договором факторингу № 28-12/2021-72 від 28 грудня 2021 року, що є додатком № 4 до цього договору факторингу (а. с. 15); акт приймання-передавання Реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 28-12/2021-72 від 28 грудня 2021 року, що є додатком № 2 до цього договору факторингу (а. с. 16); платіжне доручення № від 30 грудня 2021 року, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» провело оплату лоту згідно договору факторингу № 28-12/2021-72 від 28 грудня 2021 року на користь ТОВ «МІЛОАН» в сумі 3 255 566,67 грн. (а. с. 14).

В матеріалах справи наявна копія договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прави вимоги від 10 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) (а. с. 26-31), відповідно до п. 5.2. якого права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4).

Матеріали справи містять також копію Реєстру божників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, що є додатком № 3 до цього договору відступлення (а. с. 41-43); Реєстр боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року (а. с. 44); акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимог від 10 січня 2023 року, що є додатком № 4 до цього договору (а. с. 39); акт прийому-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді права вимоги за якими відступаються за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року (а. с. 40); акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023 року, згідно якого ТОВ «Коллект Центр» (сторона 1) має перед ТОВ «Вердикт Капітал» (сторона 2) непогашені грошові зобов`язання в сумі 15 214 406,31 грн., а сторона 2 має перед стороною 1 непогашене грошове зобов`язання в сумі 16 367 512,20 грн., керуючись статтею 601 ЦК України сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями, зазначеним у п. 1 та п. 2 цього акта, і таким чином з моменту підписання цього акта вважатимуть: зобов`язання сторони 1 перед стороною 2 припиняються в повному обсязі в сумі 15 214 406,31 грн., а зобов`язання сторони 2 перед стороною 1 припиняються частково в сумі 15 214 406,31 грн., залишок заборгованості сторони 2 перед стороною 1 за договором № 11-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11 січня 2023 року становить 1 153 105,89 грн. (а. с. 37-38).

Доказами прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення. Договір про відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Передача таких документів має на меті перевірку існування у кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків (п. 41 постанови Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012).

Тому обставина непередачі новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані із невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора. Однак відсутність передачі новому кредитору таких документів не може свідчити про відсутність передачі права вимоги взагалі.

Не повідомлення кредитодавцем боржника про передачу права вимоги іншій особі не є підставою для не виконання позичальником свого обов`язку щодо повернення кредитних грошових коштів.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Наявність у позивача договору про споживчий кредит № 3514976 від 11 вересня 2021 року разом з усіма додатками, у тому числі договору факторингу та договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги з усіма додатками реєстрами прав вимоги, актів приймання-передачі, на переконання колегії суддів, за відсутності наданих відповідачем ОСОБА_1 доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірним договором про споживчий кредит.

За тих обставин, що кредитні кошти використовувались відповідачем, з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами він погодився, проте фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку відповідач не повернув, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач просив стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит № 3514976 від 11 вересня 2021 року загальною сумою у розмірі 37 663,50 грн., із якої сума заборгованості за тілом 5100,00 грн. і по процентам за користування кредитом за період з 11 вересня 2021 року по 23 лютого 2022 року 32 563,50 грн. згідно розрахунку заборгованості (а. с. 7).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме частково стягнувши суму процентів за користування кредитом за період з 11 вересня 2021 року по 11 грудня 2021 року в розмірі 17 773,50 грн., допустився помилки, не врахувавши при цьому істотні умови договору про споживчий кредит.

Так договором про споживчий кредит № 3514976 від 11 вересня 2021 року у розділі 1 «Предмет договору» сторонами погоджено, що: п. 1.3. кредит надається строк на 30 днів з 11 вересня 2021 року (строк кредитування); п. 1.4. термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 11 жовтня 2021 року; п. 1.5. загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з триманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2473,50 грн., в грошовому виразі та 12.184.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені п. п. 1.5.1 1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 7573,50 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані, виходячи із припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не піддягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.

Пунктами 1.5.1 та 1.5.2 договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 561,00 грн., яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 1912,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Також договором передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом (п. 1.6); тип процентної ставки за цим договором: фіксована; особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього договору (п. 1.7).

Крім цього, в анкеті-заяві на кредит № 3514976 від 11 вересня 2021 року в розділі: «Погоджені умови кредитування по заяві 3514976»: визначені такі умови: замовлена сума: 5100,00 грн.; замовлений строк: 30 днів; погоджена сума: 5100,00 грн.; погоджений строк: 30 днів; комісія за надання: 11.00 % одноразово; ставка процентів: 1.25 % за кожен день користування (а. с. 61).

Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 3514976 від 11 вересня 2021 року є графік платежів за договором про споживчий кредит 3514976 від 11 вересня 2021 року, у якому дата видачі кредиту 11 вересня 2021 року, кількість днів у розрахунковому періоді 30; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 5100,00 грн. / 7573,50 грн.; проценти за користування кредитом 1912,50 грн.; комісія за надання кредиту 561,00 грн., реальна річна процентна ставка 12.184.00 %; загальна вартість кредиту 7573,50 грн. (а. с. 48).

У паспорті споживчого кредиту № 3514976 (додаток № 2 до договору про споживчий кредит № 3514976 від 11 вересня 2021 року) в розділі «Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» зокрема зазначено: процентна ставка 1,25 відсотків за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування, вказаного в п. 1.3 договору. Стандартна (базова) ставка: 5.00 відсотків за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування вказаного в п. 1.3 договору на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 договору. Тип процентної ставки: фіксована. Платежі за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору: комісія за надання кредиту: 561,00 грн., яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Платежі за супровідні послуги третіх осіб, обов`язкові для укладення договору/отримання кредиту (послуги нотаріуса, оцінювача, страховика): відсутні. Платежі за послуги кредитного посередника, що підлягають сплаті споживачем: відсутні. Загальні витрати за кредитом: 2473,50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом згідно п. 1.3 договору (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі): 7573,50 грн. Реальна річна процентна ставка: 12.184.00 відсотків річних (а. с. 60).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України.

Зі змісту договору про споживчий кредит № 3514976 від 11 вересня 2021 року і додатків до нього № 1 і № 2 вбачається, що строк позики (строк договору) становить 30 днів 11 жовтня 2021 року.

Такі положення договору на переконання колегії суддів не наділяють кредитора правом нараховувати відсотки поза межами чітко визначеного строку кредитування.

Згідно п. 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі № 5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК.

У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19).

Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 57).

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Відтак, нарахування процентів за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит здійснюється лише до 11 жовтня 2021 року включно, за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, згідно пунктів 1.4, 1.5 та 1.5.2 договору, додатків до нього № 1 графіка платежів і № 2 паспорта споживчого кредиту та анкети-заяви що в грошовому виразі складатиме 1912,50 грн. і саме цей розмір процентів за користування кредитними коштами підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача.

Також до стягнення підлягає визначена пунктами 1.4, 1.5 та 1.5.1 договору, додатків до нього № 1 графіка платежів і № 2 паспорта споживчого кредиту та анкети-заяви, комісія за надання кредиту в сумі 561,00 грн., нарахована за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Отже, до стягнення підлягає 1912,50 грн. сума процентів за користування кредитом за період 30 днів з 11 вересня 2021 року по 11 жовтня 2021 року і комісія в сумі 561,00 грн., що разом складатиме 2473,50 грн. і ця сума відповідає погодженим сторонами умовам договору про споживчий кредит і додаткам до нього.

Оскільки відповідачем не надано належних доказів у підтвердження повернення ним отриманої суми кредиту в розмірі 5100,00 грн., ця сума також підлягає стягненню із нього на користь позивача.

Таким чином до стягнення підлягає загальна сума 7573,50 грн., яка складається із: 5100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1912,50 грн. заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та 561,00 грн. комісія за надання кредиту.

З огляду на викладене ТОВ «Коллект Центр» має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 11 жовтня 2021 року, а після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами поза межами строку дії кредитного договору задоволенню не підлягають.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами строку дії кредитного договору є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем ТОВ «Коллект Центр» при подачі позову сплачено 2422,40 грн. судового збору, що підтверджено платіжною інструкцією кредитного переказу коштів № від 28 жовтня 2025 року (а. с. 73).

Позов його задоволено частково, тому судовий збір підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 487,14 грн.

Позивачем наданий договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений ТОВ «Коллект Центр» (клієнтом) із Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (адвокатське об`єднання) (а. с. 53-55 та додатки до нього а. с. 56-57); заявку на надання юридичної допомоги № 1880 від 01 вересня 2025 року на загальну суму 13 000,00 грн. (а. с. 58); витяг з акта № 14 про надання юридичної допомоги від 30 вересня 2025 року на суму 13 000,00 грн. ( а. с. 59).

З урахуванням встановленого та вимог частин 2, 3, 4 статті 137 ЦПК України, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином до стягнення із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в загальній сумі 5487,14 грн.

При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у сумі 3633,60 грн., про що свідчить квитанція від 04 січня 2026 року (а. с. 145).

Вимоги апеляційної скарги задоволено частково, тому судовий збір стягується із позивача на користь відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 730,72 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» підлягає до стягнення різниця в загальному розмірі судових витрат, що в сумі складає 4756,42 грн.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3514976 від 11 вересня 2021 року в сумі 7573,50 грн., із яких: 5100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1912,50 грн. заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та 561,00 грн. комісія за надання кредиту.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» різницю в загальному розмірі судових витрат в сумі 4756,42 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник