УХВАЛА

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 352/584/25

провадження № 61-2638ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткачишин Світлани Миколаївни, на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2025 року, додаткове рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2025 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 січня 2026 року, додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 лютого 2026 року

у справі за позовом Тисменицької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Тисменицька міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у загальному розмірі 179 308, 61 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2025 року позов Тисменицької міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тисменицької міської ради заборгованість у сумі 179 308 грн 61 коп.,

з яких: 70 707, 27 грн безпідставно збережених коштів за період з 01 квітня

2023 року по 10 грудня 2023 року; 86 099, 33 грн безпідставно збережених коштів

за період з 01 січня 2024 року по 31 серпня 2024 року; 18 121, 22 грн інфляційних втрат; 4 380,79 грн 3% річних, нарахованих по 31 січня 2025 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2025 року клопотання Тисменицької міської ради про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тисменицької міської ради витрати на правничу допомогу у розмірі у сумі 14 000 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Тисменицького районного суду від 22 серпня 2025 року та додаткове рішення Тисменицького районного суду від 29 вересня 2025 року залишено без змін.

Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 лютого

2026 року заяву представника Тисменицької міської ради задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тисменицької міської ради 4 000 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

26 лютого 2026року представника ОСОБА_1 - адвокат Ткачишин С. М., звернуласядо Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2025 року, додаткове рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2025 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 січня 2026 року, додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 лютого

2026 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову Тисменицької міської ради.

Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року визнано доречним вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - дотримання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення у справі за позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у загальному розмірі 179 308, 61 грн.

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 179 308, 61 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (250 х 3 328 грн = 832 000 грн).

Судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню.Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ткачишин С. М., зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд, взявши до уваги ціну й предмет позову, складність справи, встановлені судами обставини і надану обґрунтовану оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.

Незгода заявника з ухваленим за результатами розгляду судових рішень у цій справі не свідчить про те, що у касаційній скарзі порушується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів.

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Ткачишин С. М., подала касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, і не обґрунтувала наявності виключних обставин, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ткачишин Світлани Миколаївни, на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2025 року, додаткове рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від

29 вересня 2025 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 січня 2026 року, додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від

13 лютого 2026 року у справі за позовом Тисменицької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник