ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

18 березня 2026 року

справа № 642/2485/25

провадження № 22-ц/818/406/26, № 22-ц/818/616/26

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Яцина В.Б.

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою Коротенка Олега Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Холодногірського районного суду м. Харкова від 18 червня 2025 року та рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року у складі судді Вікторова В.В.,-

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просив розірвати укладений між нею та ОСОБА_4 шлюб, зареєстрований 07 червня 2024 року Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №296.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, приблизно з січня 2025 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинено. Причиною їх припинення стало те, що між сторонами постійно виникали сварки та непорозуміння з різних причин, зокрема, щодо подружнього життя, ведення господарства та різних поглядів на життя. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки це суперечить її інтересам, на розірванні шлюбу наполягає.

17.06.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Коротенко О.І. до суду подано зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів, набутого під час шлюбу. Одночасно із зустрічною позовною заявою подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 18 червня 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 . Зустрічний позов повернуто ОСОБА_4 .

Ухвала мотивована тим, що предмет первісного та зустрічного позову є різними, тому одночасний розгляд зазначених позовів є недоцільним.

Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова 10 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Рішення мотивовано тим, що позивач надала належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, на ухвалу суду. Просив скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якому просив рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про зупинення провадження у справі за вказаною апеляційною скаргою у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 на військовій службі у складі ЗСУ.

Обговоривши доводи заявленого клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Аналіз таких нормативно-правових актів таких як Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII), Закон України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII (далі - Закон № 1932-XII ), Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII та Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Указ) дає підставу дійти висновку, що введення на території України воєнного стану для забезпечення відсічі та стримування агресії російської федерації, зокрема можливостями ЗСУ, передбачає, що настає особливий період, упродовж якого, зокрема здійснюється мобілізація.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.

Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними.

З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Системне тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 та статті 254 ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, що підставами для поновлення зупиненого на підставі цієї процесуальної норми права провадження у справі можуть бути: припинення, у тому числі призупинення, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження / збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2026 №995 ОСОБА_2 , дійсно перебуває на військовій службі під час проведення загальної мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 оголеної Указом Президента України «Про проведення мобілізації» від 24.02.2022 №69/2022 з 25 лютого 2022 року по теперішній час.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомив про намір особисто брати участь у розгляді справи.

Оскільки відповідачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що він перебуває у складі Збройних сил України у військовій частині переведеної на воєнний стан, клопотання його представника про зупинення провадження у справі підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 222, 251, 253 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 зупинити до припинення перебування ОСОБА_2 на військовій службі або інших утвореннях відповідно до закону військових формувань, що переведені на військовий час або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

В.Б.Яцина