Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1031/25 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 53 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А.

з участю секретаря

судового засідання Болейко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 290/1031/25 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу

за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 10 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив в порядку регресу стягнути з ОСОБА_1 2 073 560 грн на відшкодування матеріальних збитків; 80 000 грн витрат на правничу допомогу та 31 103,40 грн витрат по сплаті судового збору, а всього 2 184 663 грн 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 квітня 2022 р. о 19.55 год. на 189 км автодороги М-21 (Виступовичі - Житомир - Мотилів Подільський) поблизу села Сінгури Житомирського району Житомирської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Меrсеdes-Веnz GLE 300D, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля СКС МОU-04 МП, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням старшого лейтенанта поліції, інспектора управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції - Шибистюка Віталія Юрійовича. Внаслідок чого автомобіль Меrсеdes-Веnz GLE 300D, номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 17 січня 2023 р. у справі № 278/2390/22, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04 квітня 2023 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. ОСОБА_2 визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження відносно нього закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діянні складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , транспортний засіб Меrсеdes-Веnz GLE 300D, номерний знак НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_2 , з 18.04.2023 року перебуває у власності ТОВ «Західноукраїнська гірничо-хімічна компанія».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_5 ТЗ СКС МОU-04 МП, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , належить Департаменту патрульної поліції.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03 червня 2024 року по справі № 910/12518/23 ухвалено рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Західноукраїнська гірничо-хімічна компанія» задоволено частково та стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ТОВ «Західноукраїнська гірничо-хімічна компанія» 2 073 560 грн матеріальних збитків.

На виконання вказаного рішення суду Державною казначейською службою у Київській області здійснено примусове списання коштів з рахунку Департаменту патрульної поліції у розмірі 2 184 663,40 грн., що підтверджується повідомленням від 27.02.2025 № 7-06-06/1686, з яких відшкодування матеріальних збитків склало - 2 073 560 грн; витрати на правничу допомогу - 80 000 грн. та судові витрати - 31 103,40.

Посилаючись на вказані обставини, Департамент патрульної поліції просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2025 року позов Департаменту патрульної поліції задоволено частково. В порядку регресу стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції 45 420 грн на відшкодування шкоди та 31 103,40 грн витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Зазначає, що дія згаданого закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони, військовослужбовців Служби безпеки України.

Однак, в Закону України «Про Національну поліцію» застосовуються такі поняття як: молодший, середній та вищий склад поліції. Поняття «особи рядового та начальницького складу» в Законі не застосовуються, а відтак дія Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» не може поширюватись на відповідача.

На думку скаржника, застосувавши до спірних правовідносин ч.ч. 1, 3 ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», місцевий суд помилково дійшов висновку, що дана дорожньо-транспортна пригода сталась з необережності відповідача, оскільки дане питання не досліджувалося судом.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Перегуда А.П. надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить змінити рішення суду в частині стягнення судових витрат, зменшивши суму з 31 103,40 грн до 646,64 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що твердження апелянта про те, що Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» не поширюється на поліцейських через відсутність дослівної відповідності з Законом України «Про Національну поліцію» є маніпулятивним та спрямованим на штучне створення підстав для повної матеріальної відповідальності відповідача.

Указує, що стосовно даної ДТП не було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, йому ( ОСОБА_1 ) не було вручено підозри, відсутній вирок суду, яким його визнано винним у вчиненні умисних дій, кваліфікованих Кримінальним кодексом України. Тому, зазначаючи, що ним умисно було скоєно ДТП апелянт перебирає на себе функції суду та порушує частину першу статті 62 Конституції України.

В судовому засіданні представник позивача Департаменту патрульної поліції Яремчук Л.М. доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його адвокат Перегуда А.П. апеляційну скаргу вважали безпідставною та в її задоволенні просили відмовити. Разом з тим, адвокат просив врахувати, що оскаржуване рішення в частині стягнутих витрат по сплаті судового збору є очевидно незаконним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 29 квітня 2022 р. о 19.55 год. на 189 км автодороги М-21 (Виступовичі - Житомир - Мотилів Подільський) поблизу села Сінгури Житомирського району Житомирської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Меrсеdes-Веnz GLE 300D, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу СКС МОU-04 МП, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням старшого лейтенанта поліції, інспектора управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції - Шибистюка В.Ю.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Меrсеdes-Веnz GLE 300D, номерний знак НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень.

ОСОБА_1 з 14 травня 2018 року по даний час проходить службу в поліції та з 14 серпня 2024 року призначений на посаду інспектора роти домедичної допомоги полку поліції особливого призначення патрульної поліції (стрілецький) («Хижак-1»), Департаменту патрульної поліції.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 17 січня 2023 р. у справі № 278/2390/22, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04 квітня 2023 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. ОСОБА_2 визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження відносно нього закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діянні складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 Меrсеdes-Веnz GLE 300D, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 номерний знак НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_2 , з 18.04.2023 перебуває у власності ТОВ «Західноукраїнська гірничо-хімічна компанія».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_5 автомобіль СКС МОІІ-04 МП, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував відповідач, належить - Департаменту патрульної поліції.

08 серпня 2023 р. ТОВ «Західноукраїнська гірничо-хімічна компанія» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до ДПП про стягнення матеріальних збитків у розмірі 2 311 351,16 грн.

03 червня 2024 р. Господарським судом м. Києва по справі № 910/12518/23 ухвалено рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Західноукраїнська гірничо-хімічна компанія» задоволено частково. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ТОВ «Західноукраїнська гірничо-хімічна компанія» суму матеріальних збитків у розмірі 2 073 560 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2024 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 березня 2025 року касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 у справі № 910/12518/23 закрито.

На виконання вище згаданого рішення суду Державною казначейською службою у Київській області здійснено примусове списання коштів з рахунку Департаменту патрульної поліції у розмірі 2 184 663,40 грн, що підтверджується повідомленням від 27.02.2025 № 7-06-06/1686, з яких відшкодування матеріальних збитків склало - 2 073 560 грн; витрати на правничу допомогу - 80 000 грн та судові витрати - 31 103,40.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що нормами Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» встановлено розмір матеріальної відповідальності за завдану з необережності шкоду не більше 15-ти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, тому слід стягнути з відповідача на користь Департаменту патрульної поліції 45 420 грн.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, визначено Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-ІХ (далі - Закон № 160-ІХ).

За приписами ч. 5 ст. 3 Закону № 160-ІХ особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Випадки повної та підвищеної матеріальної відповідальності регламентовані ст. 6 Закону № 160-ІХ, однак у даному спорі такі обставини не встановлено. Таким чином, на відповідача може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність за заподіяну ним шкоду.

Так, відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 5 Закону № 160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність; розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач повинен нести матеріальну відповідальність за завдання з його вини шкоди третім особам, яку відшкодовано Департаментом патрульної поліції на підставі судового рішення, однак обмежену - не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, розмір якої визначається станом на день притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, тобто на момент ухвалення судового рішення у даній справі. Оскільки станом на 10.12.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік», складає 3 028, 00 грн, тому до відшкодування підлягає 45 420, 00 грн (3 028, 00 грн х 15).

Згідно зі статтею 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 мав умисел на спричинення пошкоджень транспортному засобу Меrсеdes-Веnz GLE 300D.

Таку форму вини ОСОБА_1 не встановлено і постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 17 січня 2023 р. у справі № 278/2390/22.

Відтак суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин норму частини 1 ст. 5 Закону № 160-ІХ і правильно визначив, що ОСОБА_1 за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, що складає 45 420 грн.

Як встановлено із матеріалів справи та не заперечується позивачем, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач обіймав посаду старшого лейтенанта поліції, інспектора управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, що відповідно до ст. 80 Закону України «Про Національну поліцію» віднесено до середнього складу поліції.

Дія Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» поширюється, зокрема, на осіб рядового та начальницького складу Національної поліції України (ст. 2 Закону), тобто за своєю суттю охоплює увесь склад працівників поліції.

Тому та обставина, що в Закону України «Про Національну поліцію» застосовуються такі терміни як молодший, середній та вищий склад поліції, не є перешкодою для застосування у даних правовідносинах норм Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог поза увагою суду першої інстанції залишились вимоги ст. 141 ЦПК України. Так, частиною першої вказаної статті визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин посилання сторони відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу щодо неправильного розподілу судових витрат є обґрунтованим, а судове рішення у відповідній частині підлягає зміні шляхом зменшення стягнутого з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції судового збору, зменшивши його розмір з 31 103,40 грн до 646,64 грн.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2025 року змінити в частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції судового збору, зменшивши його розмір з 31 103,40 грн до 646,64 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 13 березня 2025 року.