Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1227/25 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 55 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/1227/25 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича, третя особа ОСОБА_2 , про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В.

встановив:

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича щодо відмови № 1725/01-16 від 16.08.2024 у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на 1/6 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , на земельну ділянку, кадастровий номер :10:021:0001, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на праві сумісної власності;

- зобов`язати відповідача скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :08:004:0009 площею 0,0739 га;

- зобов`язати видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на 1/6 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, кадастровий номер :10:021:0001, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: на 1/6 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку кадастровий номер :10:021:0001. У визначений чинним законодавством строк вона звернулась до приватного нотаріуса Сєтака В.Я. із заявою про прийняття спадщини за законом, проте 16.08.2024 отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно.

Вказувала, що рішення нотаріуса про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно мотивоване тим, що окрім неї, спадкоємцем, який вважається таким, що прийняв спадщину, є ОСОБА_2 , який на момент смерті спадкодавця був зареєстрований з нею за однією адресою, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Наголошувала, що її брат ОСОБА_2 , хоча і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте станом на день відкриття спадщини фактично не проживав за вказаною адресою, а відтак не має права на спадкування. На день смерті ОСОБА_3 разом з нею була зареєстрована та фактично проживала лише позивач ОСОБА_1 .

На думку позивачки, приватний нотаріус Сєтак В.Я. неправомірно відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на все належне померлій майно.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що після смерті її матері - ОСОБА_3 відкрилась спадщина, а саме: 1/6 ідеальна частина житлового будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка, кадастровий номер :10:021:0001 за вищевказаною адресою, яка належить померлій на праві сумісної власності.

Для оформлення свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. та надала відповідні документи.

Проте, 16.08.2024 за вих. № 1725/01-16 отримала рішення Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича, в якому згідно документів, що знаходяться в матеріалах спадкової справи, при визначені спадкоємців, що прийняли спадщину, була врахована довідка з Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради із зазначенням осіб, які були зареєстровані разом із спадкодавцем на момент її смерті, а також одним із спадкоємців було подано паспорт громадянина України з відміткою про його місце реєстрацію, що співпадає з місцем останньої реєстрації спадкодавця, та свідчить про те, що він вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України.

Звертає увагу на те, що станом на момент відкриття спадщини ОСОБА_2 не проживав зі спадкодавицею, що підтверджується інформацією Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 31.10.2023 № 10-10/6685/2023. Відповідно до вказаної інформації, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 21.06.1988, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 28.07.2007, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 22.04.1960 по 18.02.2023 (знята з реєстрації в зв`язку зі смертю).

Однак, на її думку, суд першої інстанції не дав оцінку вказаним обставинам та доказам.

Правом подати відзив відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується змістом копії свідоцтва про народження та довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції про укладення шлюбу, на підставі якого прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_6 (а.с.6,7,30,31).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.02.2023, мати позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно з довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №5322 від 04.10.2023 вбачається, що право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (5/6 ідеальних частин) та ОСОБА_3 (1/6 ідеальна частина) (а.с.9,23), що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.09.2024 (а.с.10-12, 34).

Зі змісту державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :10:021:0001, загальною площею 0,0623 га за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с.35).

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за заявою ОСОБА_1 від 20.03.2023 заведена спадкова справа №71/2023 (а.с.92-126).

Відповідно до довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 31.10.2023 за вих. №10-10/6685/2023, яка була надана на запит приватного нотаріуса Сєтака В.Я., зазначено, що за наявною в управлінні інформацією за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Додатково проінформовано, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить мешканцям на праві приватної власності і відомості про реєстрацію осіб у приватних будинках внесені в будинкові книги, які зберігаються у мешканців. Оформлені належним чином існуючі архівні будинкові книги зберігаються у власника (співвласників будинку і пред`являються ними для підтвердження факту реєстрації місця проживання (за необхідності). З 04 квітня 2016 року до управління не звертались інші особи, місце проживання яких зареєстровано за цією адресою, для актуалізації даних. Враховуючи наведене вище інформація є неповною (а.с.121).

Із Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання № 764 від 10.11.2023 за зверненням ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , при обстеженні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за вказаною адресою фактично не проживають з 2006 року (а.с.38-39).

В матеріалах спадкової справи, направленої приватним нотаріусом на виконання вимог ухвали суду від 12.08.2025, міститься заява ОСОБА_1 про вступ в спадщину та копії документів, долучених заявницею до неї, зокрема, паспорт громадянина України, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійне посвідчення, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.93-99).

Разом з тим, в матеріалах спадкової справи містяться копії документів ОСОБА_2 - паспорт громадянина України з відміткою про зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 з 08.10.2008, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, довідка до акту медико-соціальної експертної комісії серії 12ААР №426910 (а.с.109-112, 114).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином померлої ОСОБА_3 , що підтверджується змістом повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про народження від 20.03.2023 (а.с.107-108).

Приватний нотаріус Сєтак В.Я. 16.08.2024 на заяву ОСОБА_1 від 02.08.2024 про надання інформації по спадковій справі, заведеній щодо померлої ОСОБА_3 , повідомив, що згідно з документами, які знаходяться в матеріалах спадкової справи, при визначені спадкоємців, що прийняли спадщину, було враховано довідку Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, які були зареєстровані разом зі спадкодавцем на момент її смерті, а також одним із спадкоємців було подано паспорт громадянина України з відміткою про його місце реєстрації, що співпадає з місцем останньої реєстрації спадкодавця та свідчить про те, що він вважається таким, що прийняв спадщину (а.с.36).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що приватний нотаріус Сєтак В.Я. під час оформлення спадкових прав ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 вчинив неправомірну бездіяльність, яка полягає у неправомірній відмові у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, як і не встановлено правових підстав для покладення на приватного нотаріуса обов`язку видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на 1/6 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку кадастровий номер :10:021:0001, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець зобов`язаний з`явитися до нотаріуса особисто. Він повинен пред`явити документ, що підтверджує його особу, а також свідоцтво про смерть спадкодавця, щоб нотаріус зміг встановити час відкриття спадщини. Також спадкоємець повинен повідомити нотаріуса про місце відкриття спадщини та про наявність інших спадкоємців (якщо йому про це відомо) незалежно від того, прийняли вони спадщину фактично або зобов`язані для її прийняття подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/5571/16 (провадження № 61-16933св19)).

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2025 року у справі № 309/2327/21.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та на підставі наявних у матеріалах справи доказів виходить з того, що предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій aбo відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), щодо яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі.

Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтересам порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду із відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин, щодо яких виник спір.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 405/8279/15-ц, провадження № 61-17825св18.

Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення.

Згідно із підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Згідно із пунктом 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за №282/20595 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Таким чином, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії.

Враховуючи наведене, колегією суддів жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат» право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак, при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса.

Якщо при визначенні таким чином предмета позову суд дійде висновку про наявність спору про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, другою стороною договору, який фактично оспорюється позивачем), то належним відповідачем у такій справі буде саме ця інша особа, а не нотаріус. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у такій справі фактично жодним чином не впливає на нотаріуса, оскільки він не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушеного права позивача.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 367/2847/16-ц, провадження № 61-13640св18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі №438/610/14-ц, провадження № 14-577 цс19 виклала висновок, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.

Іншими словами, приватні нотаріуси можуть відповідати за пред`явленими позовними вимогами за відповідних обставин.

Судом обґрунтовано встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є позивачка та її рідний брат ОСОБА_2 , які вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

На момент смерті матері ОСОБА_2 проживав разом з нею, доказом чого є відмітка в його паспорті про зареєстроване місце його проживання станом на 16.02.2023. Вказана обставина підтверджує факт прийняття ним спадщини.

Враховуючи, що в матеріалах справи міститься копія паспорта ОСОБА_2 , подана ним особисто нотаріусу, відповідач обґрунтовано використав ці відомості при визначенні кола спадкоємців після смерті спадкодавиці.

Водночас матеріали спадкової справи не містять жодних відомостей чи доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не проживав спільно зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі досліджених у справі доказів судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що після смерті матері позивачки відкрилася спадщина, спадкоємцями за законом після якої є позивачка та її рідний брат ОСОБА_2 , які відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_2 підтверджується тим, що на момент смерті спадкодавиці він проживав разом із нею, що підтверджується відміткою у його паспорті про зареєстроване місце проживання станом на 16.02.2023. Копія зазначеного паспорта була особисто подана ним нотаріусу та міститься в матеріалах спадкової справи, у зв`язку з чим відповідач обґрунтовано врахував відповідні відомості при визначенні кола спадкоємців.

Водночас матеріали спадкової справи не містять жодних доказів чи відомостей, які б свідчили про непроживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини.

Звертаючись до суду, позивачка посилалась на те, що приватний нотаріус неправомірно відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно та безпідставно врахував дані паспорта ОСОБА_2 , дійшовши висновку про його спільне проживання зі спадкодавицею.

Разом із тим, як встановлено судом, позивачка не зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а також відсутні докази прийняття нотаріусом рішення про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Лист нотаріуса від 16.08.2024 має роз`яснювальний характер та не є відмовою у розумінні законодавства.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно з пунктами 4.114.16 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення встановлених законом строків на підставі заяв спадкоємців та за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При цьому нотаріус зобов`язаний перевірити факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для спадкування, факт прийняття спадщини, а також склад спадкового майна.

Однак, матеріали спадкової справи не містять усіх необхідних документів, які б давали підстави для видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно.

Крім того, суд першої інстанції об`єктивно не взяв до уваги надані позивачкою докази, зокрема довідку органу реєстрації та акт обстеження матеріально-побутових умов, оскільки вони не містять повної інформації або складені після смерті спадкодавиці та не підтверджують обставини, що існували на момент відкриття спадщини. Крім того, зазначені документи не подавалися нотаріусу та відсутні в матеріалах спадкової справи.

ОСОБА_2 подав нотаріусу документи, що підтверджують його право на спадкування, та не заявляв про відмову від спадщини у порядку, передбаченому статтею 1273 ЦК України.

Оскільки позивачка в межах даного позову не заявляла вимог про встановлення факту непроживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавицею, суд, керуючись статтею 13 ЦПК України, розглянув справу в межах заявлених вимог та на підставі поданих сторонами доказів і дійшов вмотивованого висновку про недоведеність позивачкою факту вчинення приватним нотаріусом неправомірних дій або безпідставної відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі N 567/3/22 (провадження N 61-5252сво23)).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших.

Отже, враховуючи, що позивачкою не доведено факту порушення, невизнання або оспорення її прав відповідачем, а також з огляду на відсутність неправомірних дій з боку нотаріуса, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка кадастровий номер :08:004:0009 площею 0,0739 га, входить до складу спадкового майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість вимоги про покладення обов`язку на приватного нотаріуса Сєтака В.Я. скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки та правомірно відмовив у її задоволенні.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт непроживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавицею на час її смерті підтверджується змістом довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 31.10.2023 за вих. №10-10/6685/2023 колегія суддів вважає безпідставними та відхиляє, оскільки в ній не відображаються повні відомості про склад зареєстрованих за цією адресою осіб. Факт проживання за цією адресою ОСОБА_2 на момент смерті матері підтверджується відміткою в його паспорті, який є первинним документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання, що правомірно було враховано приватним нотаріусом.

Матеріали справи не містять доказів того, що нотаріус вийшов за межі наданих йому повноважень або порушив встановлену процедуру перевірки документів при визначенні кола спадкоємців.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є такими, що не дають підстав вважати, що рішення не відповідає встановленим фактичним обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні відповідачем норм матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2026 року.

Головуючий Судді