Провадження № 2/127/8212/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Чех А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.08.2019 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 2571241, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 9000,00 грн. 10.06.2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» було укладено договір факторингу № АК-10/06/2025, у відповідності до якого ТОВ «Алекскредит» передало (відступило) ТОВ «Секвоя Капітал» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором № 2887702 від 09.11.2019. 07.07.2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» було укладено договір факторингу № ДФ-07072025, у відповідності до якого ТОВ «Секвоя Капітал» передало (відступило) ТОВ «ФК «Солвентіс» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором № 2571241 від 09.08.2019. Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 52380,00 грн, з яких: 9000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 43380,00 грн заборгованість по відсотках.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором № 2571241 від 09.08.2019 в сумі 52380,00 грн. Також позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 01.12.2025 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

15.12.2025 відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Тисячник Р.Р. подала відзив на позовну заяву. Відповідач вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Стосовно наявності права вимоги у позивача. Позивач обґрунтовує свої вимоги ланцюгом договорів факторингу: від первісного кредитора ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» до ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» (Договір № АК-10/06/2025 від 10.06.2025), та в подальшому від ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» (Договір № ДФ-07072025 від 07.07.2025). Проте, до позовної заяви не додано оригіналів або належним чином засвідчених копій повних Реєстрів боржників до вказаних договорів, які б беззаперечно ідентифікували перехід права вимоги саме щодо боргу ОСОБА_1 . Надані Позивачем «Витяги» є документами, які можуть бути сформовані зацікавленою стороною в будь-який момент, та не є первинними документами, що підтверджують факт передачі прав.

Позивач стверджує, що Договір № 2587241 від 09.08.2019 року був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Однак, Позивачем не надано жодних об`єктивних доказів (логів системи, довідок від мобільного оператора), що номер телефону, на який нібито надсилався код, належав саме Відповідачу станом на 09.08.2019 року, та що саме Відповідач вводила цей код. Таким чином, Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання Відповідачем кредитних коштів, що ставить під сумнів факт укладення договору.

Будь-яких належних та достовірних доказів перерахування відповідачу грошових коштів, у зазначеному позивачем розмірі, зокрема квитанцій, чеків, платіжних доручень, платіжних інструкцій, банківських виписок по рахунку, тощо позивачем до суду не надано.

Договір містить посилання на те, що Відповідач ознайомився з «Правилами надання грошових коштів у позику», що розміщені на сайті первісного кредитора. Просте посилання на загальнодоступність інформації не є достатнім доказом того, що саме Відповідач була належним чином ознайомлена з цими правилами та умовами до моменту укладення договорів. Особливо це стосується договорів приєднання, де відсутність належного доведення умов до відома споживача може свідчити про їх недійсність або нікчемність.

Згідно із п. 1.9 Кредитного договору № 2587241 (доданого Позивачем), узгоджений строк повернення кредиту становив 28 календарних днів, тобто до 06.09.2019 року включно. Позивач у своєму розрахунку нараховує відсотки за період, що значно перевищує строк кредитування (аж до 2020 року та пізніше), нарахувавши 43 380,00 грн відсотків на тіло кредиту 9 000,00 грн. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України(шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку.

Стосовно пропуску строків позовної давності. Це є самостійною та безумовною підставою для відмови у позові. Кредитний договір № 2587241 було укладено 09.08.2019 року. Строк дії договору (строк кредитування) визначено сторонами до 06.09.2019 року. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Тобто право вимоги у кредитора (щодо повернення тіла кредиту та відсотків в межах строку) виникло з 07.09.2019 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Таким чином, строк позовної давності за цим договором сплив 07.09.2022 року. Позивач звернувся до суду з позовом лише у листопаді 2025 року (дата формування документа в Електронному суді 11.11.2025), тобто через більше ніж 6 років після виникнення права вимоги. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цим відзивом Відповідач офіційно заявляє про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо витрат на правову допомогу. Заявлена сума витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи та ціною позову. Справа є типовою (незначної складності), позовна заява є шаблонною, підготовка таких документів не потребує значних затрат часу кваліфікованого адвоката. Враховуючи практику ЄСПЛ та Верховного Суду, витрати на правову допомогу мають бути обґрунтованими та реальними. Стягнення 6000 грн за підготовку шаблонного позову є надмірним тягарем для Відповідача.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

18.12.2025 представником позивача подано відповідь на відзив. Зазначає, що обставини, на які посилається представник Відповідача у відзиві, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог - є необґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладеного правочину, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги.

26.12.2025 відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Тисячник Р.Р. подала заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відмовити в прийнятті нових доказів. Відмовити в задоволенні клопотання про витребування.

Ухвалою суду від 14.01.2026 витребувано в АТ КБ «Приватбанк» - інформацію чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжну картку № НОМЕР_2 ; - виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_2 , за період з 09.08.2019 по 17.08.2019 з відображенням часу зарахування коштів; - ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № НОМЕР_2 , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронно пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила розгляд справи проводити у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що 09.08.2019 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 2587241.

Договір містить посилання на Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця (п.1.1. Договору).

Згідно з пунктом 1.3. договору за договором кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти за користування кредитом й інші платежі у відповідності до умов Договору в національній грошовій одиниці України гривні.

Відповідно до пункту 1.4. договору сума кредиту складає 9000,00 грн.

Згідно із пунктом 1.6. ставки нарахування процентів і розмір пені за цим Договором:

Базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%; Акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,28%; Спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%; Пеня за один день користування кредитом поза Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 0,00%.

1.7. У випадку використання Кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів (включаючи Дострокове погашення кредиту) Позикодавець сплачує фіксовану суму Процентів за користування кредитом, яка складає 6,40% від визначеної в п. 1.4. Договору Суми кредиту.

1.8. Дата надання кредиту, Узгоджений строк повернення кредиту і відповідна узгоджена Дата повернення кредиту, сума кредиту (загальний розмір кредиту), Проценти за користування кредитом, Реальна процентна ставка за кредитом, абсолютне значення подорожчання кредиту вказані у Графіку платежів, що визначається у Додатку № 1 до цього Договору та є невід`ємною його частиною. Графік платежів складається окремо за умови дії Акцій і/або Програми лояльності у випадку повернення Зобов`язань до спливу Узгодженого строку повернення кредиту та за умови дії Базової і Спеціальної процентної ставки у випадку погашення Заборгованості поза межами Узгодженого строку повернення кредиту.

1.9.Сторони встановлюють Узгоджений строк повернення кредиту: 28 календарних днів до 06.09.2019 р. (включно).

Згідно із п. 7.3. сторони підтверджують, що даний електронний договір, всі Додатки до нього, Додаткові угоди, Правила мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені у письмовій формі.

Сторони погодили, що Договір укладається в електронній формі на Сайті Кредитодавця www.alexcredit.ua згідно зі ст. 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (п. 7.10. Договору).

У якості підтвердження підписання Договору (вчинення електронного правочину), надання Кредиту Позичальнику надсилаються кошти та електронне повідомлення, в якому зазначається інформація про Кредитодавця, Основна сума кредиту, процентні ставки та міститься активне посилання на Правила, якими регламентується порядок надання паперових копій електронних документів (за необхідності) та інші аспекти виконання ч. 11 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». (п. 7.13. Договору).

З боку позичальника договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатору 2587241.

Додатком №1 до кредитного договору є графік платежів за договором про надання кредиту № 2587241 від 09.08.2019.

З листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 5954-ВП від 18.09.2025, наданого позивачем вбачається що за дорученням ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» 09.08.2019 року здійснений успішний переказ коштів на суму 9000,00 грн маска картки НОМЕР_2 , код авторизації unknow, номер транзакції в системі WayForPay24.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 14.01.2026, АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , було емітовано платіжну карту № НОМЕР_3 . Згідно виписки по даній картці 09.08.2019 ОСОБА_1 дійсно було перераховано грошові кошти в сумі 9000,00 грн.

10 червня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Алекскредит» було укладено договір факторингу № АК-10/06/2025, відповідно до умов якого ТОВ «Алекскредит» зобов`язується відступити ТОВ «Секвоя Капітал» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Секвоя Капітал» зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити ТОВ «Алекскредит» ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року, відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2587241 від 09.08.2019, сума заборгованості по якому становить 52380,00 грн, з яких 9000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43380,00 грн - заборгованість за відсотками.

07 липня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено договір факторингу № ДФ-07072025, відповідно до умов якого ТОВ «Секвоя Капітал» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Солвентіс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Солвентіс» зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити ТОВ «Секвоя Капітал» ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № ДФ-07072025 від 07 липня 2025 року, відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2587241 від 09.08.2019, сума заборгованості по якому становить 52380,00 грн, з яких 9000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43380,00 грн - заборгованість за відсотками.

Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту № 2587241 від 09.08.2019 станом на 06.06.2025 сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 59130,00 грн, з яких: - залишок суми кредиту 9000,00 грн; - залишок процентів за користування кредитом 50130,00 грн.

ТОВ «СОЛВЕНТІС» з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, на адресу відповідача 10.07.2025 було направлено вимога повідомлення про обов`язок погашення заборгованості за кредитним договором № 2587241 від 09.08.2019 з рекомендацією сплатити заборгованість за кредитним договором, яка залишилася без реагування.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

У силу статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно із ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Згідно із статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи докази по справі, надані позивачем, суд визнає їх належними та допустимими, які містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем.

Матеріали справи містять договори факторингу з відповідними додатками, які об`єктивно вказують на те, що ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло за плату право грошової вимоги до відповідача за цим кредитним договором. Ці договори є дійсними та виконаними.

Посилання ОСОБА_1 на недоведеність переходу права вимоги за кредитним договором №2587241 до ТОВ «ФК «Солвентіс» не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідачка не надала доказів недійсності зазначених договорів або відсутності у позивача статусу фінансової установи. Отже, суд визнає позивача належним кредитором.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №2587241 від 09.08.2019, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами договору.

Водночас суд не погоджується із розміром заборгованості з огляду на наступне.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Із положень частини другої статті 625 ЦК України слідує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

ТОВ «Алекскредит» і ОСОБА_1 встановили строк кредитування за кредитним договором 28 календарних днів (до 06.09.2019).

Надані позивачем Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит» зокрема, пунктом 12.2.2. зазначено, що Договір продовжується шляхом підписання Додаткової угоди у порядку підписання Договорів. Передбачених розділом 5 цих правил.

Додаткової угоди щодо продовження узгодженого строку дії договору після 06.09.2019 і на який термін матеріали справи не містять, позивачем не надано їх суду.

Крім того ці Правила не підписані відповідачкою, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме їх розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи кредитний договір. Названі Правила не можуть регулювати спірні правовідносини (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17).

ТОВ «ФК «Солвентіс» просить стягнути з ОСОБА_1 за договором про надання кредиту № 22587241 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.

Відповідно до наданого розрахунку за період з 09.08.2019 по 06.09.2019 відповідачці нараховані відсотки у розмірі 3225,60 грн, які і підлягають стягненню.

Разом з тим із розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що відповідачкою сплачувалися грошові кошти в сумі 11689,60 грн, тобто у розмірі, який перевищує розмір процентів, нарахованих в межах строку кредитування та визначених графіком платежів 3225,60 грн.

З урахуванням того, що відповідачем було сплачено 11689,60 грн, які підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню, становить 636,00 грн (9000,00 грн тіло кредиту + 3326,90 грн проценти 11689,00 грн сплачених коштів).

Заява відповідачки про застосування строку позовної давності не підлягає застосуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (чинного з 02.04.2020, тобто, на час закінчення строку кредитування 03.06.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (в редакції згідно із Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, у період з 02.04.2020 по 30.06.2023 (до моменту скасування карантину на території України) строк позовної давності законодавцем було продовжено на час дії карантину, а з 24.02.2022 цей строк також було продовжено на строк дії воєнного стану.

Законом України № 3450-ІХ від 08.11.2023, який набрав чинності 30.01.2024, пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень викладено в наступній редакції : У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Отже, з 30.01.2024 строк позовної давності за зобов`язаннями за договором зупинився.

З 04.09.2025 набув чинності Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 № 4434-IX, яким зазначений пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень виключено.

Згідно із ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Враховуючи наведені вище положення закону, дату закінчення строку кредитування (06.09.2019), трирічний строк позовної давності (06.09.2022), дату, з якої було продовжено строк позовної давності 02.04.2020, та дату звернення до суду з цим позовом (11.11.2025), доводи відповідачки про сплив строку позовної давності є помилковими, а заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач надав докази понесення 6000,00 грн професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правничої допомоги № 43657029 від 01.07.2025, додатковою угодою №2587241 від 30.09.2025 до Договору №43657029 про надання правової допомоги від 01.07.2025, Детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М. на підставі договору про надання правової допомоги № 43657029 від 01.07.2025, актом №2587241 про підтвердження факту надання правничої допомоги (правової) допомоги адвокатом від 30.09.2025, відповідно до якого розмір витрат становить 6000,00 грн.

Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 1,21 % від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 72,60 грн (6000,00 х 1,21 %).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 29,31 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 273, 279-282, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором №2587241 від 09.08.2019 у розмірі 636,00 грн, з яких: 636,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 29,31 грн судового збору і 72,60 грн витрат на правничу допомогу.

В решті вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», , місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 16.03.2026.

Суддя О.О. Жмудь