Справа №949/2706/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

про повернення позовної заяви

16 лютого 2026 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Оборонова І.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» Сімутіна А.А., звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути з неї на користь позивача суму заборгованості у загальному розмірі 67 913,00 грн., а саме:

-за договором про надання фінансового кредиту № 27641-04/2025 від 12 квітня 2025 року у розмірі 27 170,00 грн, з яких: 6 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 020,00 грн сума заборгованості за відсотками; 13 000,00 грн сума заборгованості за штрафом; 650,00 грн комісія за видачу кредиту;

-за договором про надання фінансового кредиту № 35953-04/2025 від 16 квітня 2025 року у розмірі 14 630,00 грн, з яких: 3 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 780,00 грн сума заборгованості за відсотками; 7 000,00 грн сума заборгованості за штрафом; 350,00 грн комісія за видачу кредиту;

-за договором про споживчий кредит № 1276128 від 14 січня 2025 року у розмірі 14 200,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 4 200,00 грн заборгованість по комісії за обслуговування кредиту; 5 000,00 грн сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня вручення ухвали та роз`яснено, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу, що не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною заявою до суду.

За змістом даної ухвали суду, позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як набувачу права вимоги про стягнення заборгованості за кожним договором, та із врахуванням кількості позовних вимог було запропоновано усунути недоліки шляхом оплати судового збору, відповідно до кількості позовних вимог за трьома договорами, за якими необхідно було сплатити 9 084,00 грн., проте позивачем сплачено лише 3 028,00 гривень.

Зазначену ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху було доставлено позивачу та його представнику до їх електронних кабінетів 30 грудня 2025 року, що підтверджується довідками про доставку електронних повідомлень.

Крім того, вказану ухвалу суду було надіслано позивачу та його представнику засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», яку отримано ними 12 січня 2026 року, що підтверджується даними відстеження поштових відправлень (трек-номером) та поштовим повідомленням.

На виконання указаної ухвали, 15 січня 2026 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано до суду заяву, у якій зазначено, що позивачем подано одну заяву, у якій об`єднано вимоги за кредитними договорами, які пов`язані між собою підставами виникнення, а саме: всі правочини укладені одним відповідачем; право вимоги заборгованості до відповідача перейшло до одного позивача; усі позовні вимоги подані одним позивачем до одного й того самого відповідача; усі позовні вимоги мають однорідний характер та регулюються одними і тими ж нормами законодавства.

Водночас сформована в системі «Електронний суд» заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від 15 січня 2026 року про усунення недоліків не містить підтвердження усунення недоліків позовної заяви та до заяви не додано квитанцію про сплату судового збору, відповідно до вимог ухвали суду від 29 грудня 2025 року.

Перевіряючи наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, суд виходить із наступного.

Згідно з положеннями п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2011 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Верховний Суд у справі №909/243/18, акцентував увагу на відмінностях між поняттями "предмет спору" та "предмет позову". Зокрема, ВС зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Під позовною вимогою розуміється матеріально-правова вимога позивача, яка є предметом позову та одночасно способом захисту порушеного права. При цьому, об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18, провадження № 12-231гс18).

Також Верховний Суд у своїй постанові від 15.02.2019 у справі №910/11811/18 зауважив, що кожна кредитна операція є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків. У випадку наявності порушень, які були допущені як під час укладення відповідного договору, так і при його виконанні, утворюють окремий склад цивільно-правового правовідношення, що характеризуються самостійними цивільно-правовими наслідками. Встановлення обставин вчинення кожної з цих операцій засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою (кредитні договори, договори забезпечення, тощо).

Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за кожним кредитним договором є самостійною вимогою.

В даному випадку, позов містить три вимоги майнового характеру: стягнення кредитної заборгованості за трьома окремими договорами, по кожному з яких позивачем нараховано заборгованість окремо та зазначено її складові, такі як заборгованість за основною сумою боргу, заборгованість за відсотками, штрафними санкціями та комісіями.

Заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами, хоча й стосуються одного відповідача.

Вимоги за вказаними кредитними договорами не є похідними від основної позовної вимоги.

При цьому, при вирішенні спору підлягають встановленню обставини щодо виконання кожного договору у відповідності до умов, визначених у договорах.

Тобто, заявлено по суті три самостійні вимоги майнового характеру по трьох окремих самостійних кредитних договорах, об`єднаних позивачем в одному позові, за якими позивачем сплачено судовий збір, як за одну вимогу майнового характеру.

Також, можливість пред`явлення кількох окремих позовів є одним з аргументів, який дозволяє стверджувати, що у цій справі має місце не одна вимога, а кілька вимог щодо одного відповідача. До того ж, якщо б позивач подавав окремі позови про стягнення заборгованості за кожним кредитним договором, то мав би сплатити судовий збір за кожен з них.

Отже, позивачу було надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали суду, та роз`яснено правові наслідки неусунення зазначених недоліків у встановлений судом строк, а саме визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Згідно положень ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі викладеного, виходячи з положень ч. 1 ст. 185 ЦПК України та встановленого судом в ухвалі від 29 грудня 2025 року процесуального строку для її виконання, враховуючи доставку ухвали до електронних кабінетів позивача та його представника 30 грудня 2025 року, позивач мав усунути недоліки позовної заяви в строк до 09 січня 2026 року включно, а у випадку відрахування строку від дати отримання ухвали засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» 12 січня 2026 року, позивач мав усунути недоліки позовної заяви в строк до 22 січня 2026 року включно.

Разом з тим, станом на 16 лютого 2026 року недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 29 грудня 2025 року, позивачем усунуті не були.

Крім того, клопотання про продовження процесуального строку для виконання вимог ухвали суду від 29 грудня 2025 року у разі неможливості усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, на день постановлення цієї ухвали, до суду не надходило.

Про наявність інших об`єктивних причин (обставин), що унеможливили виконання ухвали суду від 29 грудня 2025 року, позивач суд також не повідомив.

За змістом ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (прецедентні рішення у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року), право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

З урахуванням викладеного, позивач був належним чином та у передбаченому законом порядку поінформованим про обов`язок усунути недоліки позовної заяви, однак не усунув цих недоліків у встановлений судом строк, і таким чином, не вичерпав наявних засобів захисту свого права, а тому його право на звернення до суду за захистом не можна вважати порушеним.

За змістом ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачем у встановлений судом строк не виконано вимоги ухвали суду щодо усунення недоліків поданої позовної заяви, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання такої позовної заяви неподаною та її повернення позивачеві.

При цьому позивачу слід роз`яснити, що відповідно до ч.7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою самою заявою після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.ст.185, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області І.В. Оборонова