Провадження № 2/470/171/26
Справа № 470/95/26
12 березня 2026 року с-ще Березнегувате
Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Лусти С.А.,
за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Березнегувате в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
11 лютого 2026 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідачки, який підписаний його представником Алієвою Н., що діє на підставі довіреності від 30 грудня 2025 року.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не направляла.
Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Разом з вказаним договором фінансового кредиту відповідачкою підписано також паспорт споживчого кредиту, де сторонами детально визначено умови кредитування, що зазначені в договорі (а.с.14-15).
Також 24 червня 2025 року між ТОВ "Сіроко Фінанс" та відповідачкою в електронній формі, шляхом накладення електронного підпису, у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено договір позики №7737218, за яким первісний позикодавець надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 4000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою 0,01% на день від суми позики за користування коштами та сплатою комісії за надання кредиту, в розмірі 26,71% від суми наданої позики, що становить 1068,40 грн. (а.с.26-29).
Крім того, 01 липня 2025 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою в електронній формі, шляхом накладення електронного підпису, у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено договір про споживчий кредит №6007830, за яким первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 3000,00 грн. строком на 360 днів, зі сплатою 0,0010% річних від фактичної заборгованості за кредитом за користування коштами, сплатою комісії за надання кредиту, в розмірі 27,0% від суми наданого кредиту, що становить 810,00 грн. та комісії за обслуговування кредиту, в розмірі 14,6% від суми наданого кредиту, що становить 9636,00 грн. (а.с.45-51).
Також того ж дня відповідачкою підписано заяву на отримання кредиту та паспорт споживчого кредиту, де сторони детально визначили умови кредитування, зазначені в договорі (а.с.53-56).
Суму заборгованості перед позивачем відповідачка в добровільному порядку не сплачує.
Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору та договору позики.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Нормою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частина перша статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою зобов`язань по погашенню кредитної заборгованості та заборгованості за позикою, розрахунки заборгованості відповідачкою не спростовано.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитних договорів та договору позики, не в повному обсязі розраховувалася за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за основною сумою боргу, заборгованості за відсотками та заборгованості за комісією за надання кредиту за вищевказаними договорами є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме:
-за договором позики №7737218 від 24 червня 2025 року, в розмірі 5080,00 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 11,60 грн. заборгованість за відсотками та 1068,40 грн. комісія за надання кредиту;
-за договором про споживчий кредит №6007830 від 01 липня 2025 року, в розмірі 3710,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 710,00 грн. комісія за надання кредиту.
Однак пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який до даного часу продовжено.
Щодо стягнення з відповідача пені, в розмірі 8000,00 грн. за договором позики №7737218 від 24 червня 2025 року, то за умовами п.18 укладеного договору, у випадку невиконання позичальником умов цього договору, у випадку якщо сума позики, що надається позичальнику за договором, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення договору, за користування кредитом понад встановлений договором строк, позикодавець має право нарахувати пеню в розмірі, визначеному п.2. договору за кожен день такого користування, з урахуванням обмежень, встановлених ЗУ «Про споживче кредитування», що становить 5,0% на день.
Однак, з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, положень Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року про введення воєнного стану в Україні, який до даного часу продовжено, пеня в розмірі 8000,00 грн., яка нарахована позивачем за невиконання відповідачкою зобов`язань по договору позики №7737218 від 24 червня 2025 року, стягненню з відповідачки не підлягає.
Також стосовно стягнення з відповідачки неустойки, в розмірі 6000,00 грн. за договором про споживчий кредит №6007830 від 01 липня 2025 року, то за умовами п.4.1. укладеного кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту або сплати процентів за його користування або комісії, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зобов`язання зі сплати платежів у визначені графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більше ніж 2 дні.
Однак, з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, положень Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року про введення воєнного стану в Україні, який до даного часу продовжено, штраф, в розмірі 6000,00 грн., який нарахований позивачем за невиконання відповідачкою зобов`язань по договору про споживчий кредит №6007830 від 01 липня 2025 року, стягненню з відповідачки не підлягає.
Вирішуючи питання про правомірність нарахування відповідачці заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту, в розмірі 3504,00 грн. за договором про споживчий кредит №6007830 від 01 липня 2025 року, то згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного 01 липня 2025 року, тобто після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Укладеним між сторонами кредитним договором встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення щомісячної плати за обслуговування кредиту (438,00 грн.) передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною кредитного договору від 01 липня 2025 року.
Враховуючи наведене, оскільки відповідачці було встановлено щомісячну плату за послуги товариства, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору, укладеного 01 липня 2025 року року між відповідачкою та ТОВ «Мілоан» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
За такого нарахування відповідачці заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту, в розмірі 3504,00 грн. за договором про споживчий кредит №6007830 від 01 липня 2025 року, є безпідставним, а тому у її стягненні слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 1409,27 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, задовольнити частково.
-за договором позики №7737218 від 24 червня 2025 року, в розмірі 5080,00 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 11,60 грн. заборгованість за відсотками та 1068,40 грн. комісія за надання кредиту;
-за договором про споживчий кредит №6007830 від 01 липня 2025 року, в розмірі 3710,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 710,00 грн. комісія за надання кредиту.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його постановлення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місце знаходження: вул. Лісова, 2 м. Бровари Київської області, 07400;

Відповідач: ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 12 березня 2026 року.

Суддя С. А. Луста