Єдиний унікальний № 371/363/26
провадження № 2/371/1012/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Миронівка

ЄУН 371/363/26

Провадження № 2/371/1012/26

Суддя Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,

У С Т А Н О В И Л А :

Представник позивача звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , посилаючись на ті обставини, що він досяг повноліття та продовжує навчатися.

Позовну заяву представник позивача подала до Миронівського районного суду Київської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 березня 2026 року головуючим суддею визначено Капшук Л.О.

Суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє її відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а також підсудність даної справи суду, до якого вона подана.

Згідно з приписами статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У позовній заяві представник позивача зазначила, що місцем перебування позивача є адреса: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Підсудність справи Миронівському районному суду Київської області нею визначена на підставі частини першої статті 28 ЦПК України, згідно з якою позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Частиною девятою статті 187 ЦПК України визначено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Позовна заява не підсудна Миронівському районному суду Київської області з таких підстав.

Представником позивача до позовної заяви додано копію витягу з реєстру територіальної громади №2023/002836882 від 07 квітня 2023 року, згідно даних якого позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою : квартира під номером АДРЕСА_2 .

За відомостями довідки, виданої Македонським старостинським округом №10 Миронівської міської ради Обухівського району Київської області №15/10-24/11 від 12 лютого 2026 року, позивач та її син ОСОБА_3 за адресою: будинок під номером АДРЕСА_1 , проживають без реєстрації.

Згідно з даними відповідей № 2451552 та № 2451596 від 12 березня 2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: квартира під номером АДРЕСА_2 .

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов?язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У пункті 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

В частині першій статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» надано визначення поняттям «місце перебування», «місце проживання».

Зокрема, «місце перебування» - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; «місце проживання» - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до положень Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07 лютого 2022 року №265, який набрав чинності 14 березня 2022 року, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Реєстрація/декларування місця проживання (перебування) позивача ОСОБА_1 за адресою: будинок під номером АДРЕСА_1 , не здійснювалася, до реєстру територіальної громади інформація про місце проживання (перебування) позивача за вказаною адресою не внесена.

Обставини фактичного проживання позивача в селі Македони Обухівського району Київської області не можуть бути підставою для визначення територіальної підсудності справи за Миронівським районним судом Київської області з таких підстав.

Реєстрація (декларування) місця проживання чи перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема під час вибору суду, якому підсудна справа. Положення частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи позивача у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня.

Звернення позивача до суду з позовом за місцем його фактичного проживання/перебування без підтвердження реєстрації чи декларування зазначеного місця проживання не відповідає нормам статті 28 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми права, позовна заява не підсудна Миронівському районному суду Київської області, а тому не може бути розглянута цим судом без порушень правил територіальної юрисдикції, і без перевищення своїх повноважень, що являється безумовною підставою для скасування будь-якого рішення, ухваленого у такій справі неправомочним судом.

З урахування визначених частиною першою статті 27 та частиною першою статті 28 ЦПК України правил підсудності, справа може бути розглянута за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання позивача і відповідача, та не підсудна Миронівському районному суду Київської області.

За правилами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Тож справа не підсудна Миронівському районному суду Київської області та повинна бути передана на розгляд Городищенського районного суду Черкаської області за зареєстрованим місцем проживання позивача та відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 28, 31 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, передати за підсудністю на розгляд до Городищенського районного суду Черкаської області.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту підписання суддею.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Передача справи на розгляд до Городищенського районного суду Черкаської області за підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Складення повного тексту ухвали відповідає даті її постановлення.

Суддя Л.О. Капшук