Провадження № 2-о/752/116/26
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 січня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Плахотнюк К.Г., за участі секуретаря судового засідання Лісненка А.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту смерті свого батька , ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполі Донецької області, на тимчасово окупованій території.

Заяву обґрунтував тим, що він є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь, Донецької області, що є тимчасово окупованим. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки смерть настала на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідне заявнику для реєстрації смерті компетентним органом державної влади, отримання свідоцтва про смерть законного зразку та оформлення спадщини.

З огляду на викладене, просить суд встановити факт смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Маріуполь Донецької області Україна.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі.

У судовому засіданні заявник та його представник адвокат Левада Є.Л. відсутні, звертаючись до суду з заявою просили її розгляд здійснювати за їх відсутності.

У судове засідання представник заінтересованої особи Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явилась, надала до суду заяву, в якій вона просить суд розглядати справу без її присутності.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Окрім того, з урахуванням приписів статті 317 Цивільного процесуального кодексу України про невідкладність розгляду даної категорії справ, суд вважає за можливе проводити її розгляд за відсутності усіх учасників.

На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 2 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства.

Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.

Відповідно до глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: (а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); (б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545 (далі - фельдшерська довідка про смерть); (в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; (г) рішення суду про оголошення особи померлою; (ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; (д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; (е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території, заявник надав суду: паспорт та ідентифікаційний код громадянина України ОСОБА_2 , свідоцтво про народження заявника ОСОБА_1 , свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане установою, яка знаходиться на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі та на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, лікарську довідку про причину смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане установою, яка знаходиться на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі та на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження,

Разом з тим, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 заявник вк

З досліджених у судовому засіданні документів, суд встановив що у них містяться розбіжності, а саме у написанні прізвищ заявника « ОСОБА_1 » та померлого - « ОСОБА_2 ».

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті, заявник надав експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1505-m-2 від 23 вересня 2025 р. відповідно до якого прізвища ОСОБА_1 (паспорт, запис ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (паспорт, запис ОСОБА_2 ; паспорт, запис ОСОБА_6 ) в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначених осіб є ідентичними.

Однак, з огляду на його зміст та суд вважає зазначений доказ неналежним та недопустимим,

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Тобто зазначеною процесуальною нормою визначено коло заявників, які можуть звернутися до суду із відповідною заявою в порядку окремого провадження.

Однак наявні в матеріалах справи розбіжності у прізвищах позбавляють суд можливості встановити, що заявник є сином ОСОБА_2 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь Донецької області.

Наданий заявником експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1505-m-2 від 23 вересня 2025 р. відповідно до якого прізвища ОСОБА_1 (паспорт, запис ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (паспорт, запис ОСОБА_2 ; паспорт, запис ОСОБА_6 ) в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначених осіб є ідентичними, суд вважає неналежним та недопустимим з огляду на предмет заявлених ОСОБА_1 вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у заявлених вимогах слід відмовити через недоведеність належності заявника до осіб, які згідно із законом мають право звернутися з відповідною заявою.

Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 81, 141, 247, 263-265, 315,352,354,355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк апеляційної скарги з дня оголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя К.Г. Плахотнюк