Справа № 550/1705/25
Провадження № 2/550/168/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року селище Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Литвин В.В.,

за участю секретаря судового засідання Склянчук С.А.,

учасників справи: не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Чутове цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

до ОСОБА_1 ,

про стягнення заборгованості за кредитним договором

та зустрічним позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

про визнання недійсним кредитного договору; визнання договору факторингу договором цесії; визнання договору факторингу нікчемним; визнання неправомірним та скасування нарахування відсотків, пені та штрафів за кредитним договором; перерахування та визначення суми, що підлягає сплаті за кредитним договором; зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також позивач, відповідач за зустрічним позовом) звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі також відповідач, позивач за зустрічним позовом) про стягнення заборгованості в сумі 24 060,00 грн. за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту № 8487896 від 17.11.2024, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 . Кредит надано в сумі 6 000,00 грн строком на 360 днів, стандартна процентна ставка 1% в день.

25.06.2025 між ТОВ «Авентус Україна» і позивачем укладено договір факторингу № 25062025/1, на підставі якого право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 8487896 від 17.11.2024 перейшло до позивача.

У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача 24 060,00грн. боргу, що складається з 6 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 7200,00 грн. заборгованості за відсотками, 10 860,00 грн. заборгованості за пенею, штрафами, а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Ухвалою судді від 06.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, роз`яснено відповідачу право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

20.01.2026 відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», згідно з яким просив суд визнати недійсним кредитний договір № 8487896 від 17.11.2024; визнати договір факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 договором цесії; визнати договір факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 нікчемним; визнати неправомірним нарахування та скасувати відсотки, пеню та штрафи, нараховані за кредитним договором № 8487896 від 17.11.2024; перерахувати та визначити суму, що підлягає сплаті за кредитним договором № 8487896 від 17.11.2024 з урахуванням пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати належного кредитора вчинити дії.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що кредитний договір позивач за зустрічним позовом уклав з первісним кредитором в тяжких для нього умовах (під час хвороби), крім того, його не було письмово повідомлено про зміну кредитора, а відсотки, штрафи і пеня нараховані первісним кредитором і позивачем неправомірно, з порушенням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач є військовослужбовцем. Спірний договір факторингу не містить істотних умов, визначених чинним законодавством для договорів факторингу, тому є нікчемним. З наведених підстав просив позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити, справу розглянути без його присутності за наявними в матеріалах справи доказами з урахуванням передбачених чинним законодавством пільг для позивача за зустрічним позовом як військовослужбовця.

Ухвалою суду від 23.01.2026 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом; здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі, роз`яснено сторонам право і строки подання заяв по суті справи.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) 09.02.2026 засобами електронного суду подав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому проти зустрічного позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, та заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

12.02.2026 відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 подав відповідь на відзив відповідача за зустрічним позовом, у якій він просив у первісному позові відмовити та задовольнити зустрічний позов.

04.03.2026 засобами електронного суду ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі.

З урахуванням викладеного, розгляд справи по суті здійснюється судом за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи та підтвердження їх наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» (далі також первісний кредитор) і ОСОБА_1 17.11.2024 укладено договір про надання споживчого кредиту № 8487896 (далі також Кредитний договір), згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 6 000,00 грн на строк 360 днів, відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у терміни, встановлені договором, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі, на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредитний договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Як вбачається з положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Отже, даний договір укладено в електронній формі та є письмовим правочином, який відповідає вимогам ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі та підписаний уповноваженими особами.

Пунктом 1.4. Кредитного договору встановлено строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору стандартна процентна ставка складає 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, визначеного п. 1.4. договору.

Згідно з п. 2.1. Кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в сумі 6000,00 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів та зарахування на картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 7/12409 від 27.06.2025 (а.с. 18).

Відповідач, у свою чергу, умови Кредитного договору не виконав, внаслідок чого, за твердженням позивача, утворилась заборгованість в сумі 24 060,00 грн., у тому числі за тілом кредиту 6 000,00 грн., за процентами 7 200,00 грн, за пенею, штрафами - 10 860,00 грн., що підтверджується наданим розрахунком первісного кредитора за період 17.11.2024 17.03.2025 (а.с. 20-24).

На підставі договору факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 (а.с. 25-29), укладеного між ТОВ «Авентус Україна» і позивачем, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 8487896 від 17.11.2024.

Виконання сторонами договору факторингу та, відповідно, перехід права вимоги за кредитним договором до позивача підтверджується платіжною інструкцією № 732 від 27.06.2025 (а.с. 31) та актом приймання-передачі Реєстру боржників за договором факторингу від 25.06.2025 № 25062025/1 (а.с. 30).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порушення умов Кредитного договору та положень ст.ст. 509, 526, 530, 1054 ЦК України відповідач на дату пред`явлення позову заборгованість не сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суду не надано доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 8487896 від 17.11.2024, а також доказів щодо неправильності або необґрунтованості наданого позивачем розрахунку процентів за користування кредитом.

Зокрема, заперечення відповідача проти нарахування процентів за користування кредитом, що містяться у зустрічній позовній заяві та ґрунтуються на твердженні про поширення на відповідача пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», судом оцінюються критично та до уваги не беруться, оскільки доказів того, що на момент укладення Кредитного договору та протягом періоду, за який здійснено нарахування процентів за користування кредитом, він мав статус особи, на яку поширюється дія вказаної норми Закону, відповідачем суду не надано.

Також суд критично оцінює твердження відповідача про недійсність кредитного договору та нікчемність договору факторингу, а також про неповідомлення його про заміну кредитора у зобов`язанні, як підстави для звільнення його від обов`язку виконання зобов`язання за кредитним договором, з огляду на таке.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не наведено норми закону, в силу якої договір факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025, укладений між ТОВ «Авентус Україна» і позивачем, є нікчемним, а також не надано рішення суду про визнання його недійсним.

Разом з тим, заявлена в зустрічному позові вимога відповідача про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 8487896 від 17.11.2024 та розглянута судом в даному провадженні разом з первісним позовом не підлягає задоволенню з підстави незалучення належного співвідповідача - ТОВ «Авентус Україна», як сторони спірного договору на момент його укладення, про що детально зазначено нижче.

Отже, такі договори кредитний та факторингу - відповідно до ст. 204 ЦК України на момент розгляду справи є правомірними.

Положеннями ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 183, виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 28.02.20212, та даними Державного реєстру фінансових установ, що розміщений у відкритому доступі на офіційному сайті Національного банку України https://bank.gov.ua/ua/supervision/licensing-nonbanking, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є фінансовою установою та має діючу ліцензію на діяльність фінансової компанії, видану Національним банком України 07.03.2024, чинну як на дату укладення договору факторингу, так і на дату ухвалення рішення судом.

Матеріали справи містять докази належного виконання сторонами договору факторингу: копію платіжної інструкції № 732 від 27.06.2025 (а.с. 31) та акта приймання-передачі Реєстру боржників за договором факторингу від 25.06.2025 № 25062025/1 (а.с. 30).

На твердження ж відповідача про те, що договір факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 є договором цесії, суд зазначає наступне.

Цесією (відступленням права вимоги) це сам факт заміни особи в зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни, факторингу тощо). Цесія не є окремим самостійним договором. Тому положення ЦК України (зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватись саме до відповідного договору, правовим результатом якого є цесія. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду сформульований у пункті 73 постанови від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21.

Тому договір факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 є правовою формою відступлення права вимоги (цесії).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачу повідомлень про заміну сторони (кредитора) в спірному зобов`язанні. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із наведеного вбачається, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Аналогічний висновок Верховного Суду міститься у постанові Касаційного цивільного суду від 01.02.2018 у справі № 569/8962/16-ц.

Суд зауважує, що відповідач не надав доказів того, що він сплачував заборгованість за кредитним договором первісному чи новому кредитору.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, що підтверджується його заявою про розгляд справи без участі, проте в судові засідання не з`явився, клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням його на військовій службі суду не подав, навпаки, наполягав на розгляді справи судом без його присутності, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не спростував, не надавши суду ні доказів неправильності його здійснення, ні власного контррозрахунку.

Надаючи оцінку поданому позивачем розрахунку процентів за користуванням кредитом, суд зазначає, що його проведено з дотриманням умов кредитного договору та положень чинного законодавства, в межах визначеного договором строку кредитування.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 6 000,00 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 7200,00 грн. підлягають задоволенню.

Що ж стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 10 860,00 грн. штрафу, пені суд доходить висновку про відсутність правових підстав для її задоволення в силу дії норми п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Так, згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем за допомогою належних і достовірних доказів доведено порушення відповідачем зобов`язання за договором споживчого кредиту щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, разом з тим, правові підстави для стягнення з відповідача штрафу, пені за порушення такого зобов`язання відсутні. Відповідач, у свою чергу, доказів належного виконання ним умов кредитного договору суду не надав, позовних вимог не спростував.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про часткове задоволення первісного позову.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути 13 200,00 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 8487896 від 17.11.2024, у тому числі 6 000,00 грн. боргу за тілом кредиту та 7 200,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

В іншій частині первісного позову належить відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд виходить з наступного.

Позивачем за зустрічним позовом заявлено, зокрема, вимоги про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 8487896 від 17.11.2024, укладеного між ним, ОСОБА_1 і ТОВ «Авентус Україна», про визнання договору факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», договором цесії та визнання вказаного договору факторингу нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тобто, при вирішенні питання про недійсність або нікчемність правочину оцінка його правомірності здійснюється на момент його вчинення.

Разом з тим, обидва оспорювані договори (кредитний і факторингу) укладені за участю ТОВ «Авентус Україна», а відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 визначено лише ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Частинами першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень частин першої і третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Положеннями частин першої і третьої статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ст. 51 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача або неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові.

Судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) і ОСОБА_1 17.11.2024 укладено договір про надання споживчого кредиту № 8487896.

Також встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (відповідач за зустрічним позовом) укладено договір факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 (а.с. 25-29), на підставі якого останнє набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 8487896 від 17.11.2024.

Вказані договори кредитний та факторингу - оспорюються позивачем за зустрічним позовом.

Однак, як на час пред`явлення зустрічного позову ОСОБА_1 , так і під час розгляду справи судом, ТОВ «Авентус Україна», яке є стороною обох оспорюваних правочинів, не залучене до участі у справі.

Враховуючи, що неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача як сторони оспорюваних договорів, одночасно не вирішивши питання про обов`язки іншої сторони таких договорів, не залученої до участі у справі як співвідповідача або належного відповідача, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом щодо визнання договору про надання споживчого кредиту № 8487896 від 17.11.2024 недійсним та визнання договору факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 договором цесії та визнання його нікчемним.

Суд зауважує, що така підстава є самостійною підставою для відмови в позові, а відмова в позові із наведеної підстави не потребує надання судом оцінки іншим обставинам, на яких ґрунтуються відповідні позовні вимоги.

Що ж стосується решти позовних вимог за зустрічним позовом, то суд зазначає, що такі позовні вимоги є по суті запереченням проти первісного позову та вже розглянуті і вирішені судом під час розгляду первісного позову в даній справі, а отже не потребують окремого вирішення.

Враховуючи наведене, в зустрічному позові належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Відповідач у справі (позивач за зустрічним позовом) на момент розгляду справи є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_2 № 2647/694 від 18.01.2026 та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.08.2025 № 191 (а.с. 80).

За наведених обставин, згідно з положеннями ч.ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1 661,46 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) за подання первісного позову, підлягають відшкодуванню позивачу за первісним позовом за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а судові витрати (судовий збір) за подання зустрічного позову підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України,

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 204, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 1048, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 8487896 від 17.11.2024 в сумі 13 200 (тринадцять тисяч двісті) грн. 00 коп.

Судові витрати (судовий збір) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в сумі 1 661 (одна тисяча шістсот шістдесят одна) грн. 46 коп. компенсувати за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині первісного позову відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити повністю.

Судові витрати (судовий збір) за подання зустрічного позову компенсувати за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 13 березня 2026 року.

Повне найменування сторін:

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя В.В. Литвин