ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2042/25 Номер провадження 22-ц/814/305/26Головуючий у 1-й інстанції ДРЯХЛОВ Є. О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 09 травня 2025 року, ухвалене суддею Дряхловим Є.О.

по справі за позовом заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Кременчуцької міської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації у Державному земельному кадастрі на земельну ділянку з поверненням її у комунальну власність,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Кременчуцької міської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області звернувся до суду з позовною заявою до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та ОСОБА_1 з вимогою про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації у Державному земельному кадастрі на земельну ділянку з поверненням її у комунальну власність.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що проведеним Кременчуцькою окружною прокуратурою вивченням стану дотримання законодавства у сфері земельних відносин на території міста Кременчука виявлено порушення вимог природоохоронного законодавства при наданні у приватну власність земельних ділянок в межах водоохоронної зони Кам`янського водосховища річки Дніпро.

Пунктом 53 рішення Кременчуцької міської ради від 26.02.2008 «Про надання, вилучення та оформлення в оренду фізичним і юридичним особам в м. Кременчуці» затверджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ «Кременчуцька торгова гільдія» земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0021 площею 20544 кв.м. для розміщення спеціального етнографічного парку (1.17 землі рекреаційного призначення) по АДРЕСА_1 , від АЗС до садиби № 60-А, та передано в оренду ТОВ «Кременчуцька торгова гільдія» вказану земельну ділянку терміном на 1 рік.

Пунктом 53.4 вказаного рішення Кременчуцькою міською радою встановлено обмеження щодо зазначеної земельної ділянки: заборона капітального будівництва; заборона зміни цільового призначення (без проекту); недопущення порушення цілісності Західно-Крюківської водозахисної дамби.

Пунктом 53.2.7 цього рішення Кременчуцькою міською радою зобов`язано орендаря дотримуватися вимог використання земель в межах водоохоронної зони річки Дніпро.

Земельна ділянка з кадастровим номером :12:001:0021, відповідно до проекту землеустрою щодо її відведення та Акту вибору земельної ділянки для розміщення спеціалізованого етнографічного парку по вул. Котлова, від АЗС до садиби № 60-А, відносилась до району озеленених територій загального та обмеженого користування та розміщена в водоохоронній зоні річки Дніпро, частково в межах водозахисної споруди дамби, при цьому частина її території знаходиться в межах Західно-Крюківської водозахисної дамби, яка перебуває на балансі Дніпродзержинського регіонального управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України і межує: з Північного Заходу впритул територія регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні»; з Південного Заходу та Південного Сходу Західно-Крюківська водозахисна дамба; з Північного Сходу вільна земельна ділянка, вул. Котлова, біля 50 м до АЗС.

Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 31.03.2015 земельну ділянку площею 20544 кв. м., по АДРЕСА_1 від АЗС до садиби № 60-А, зарезервовано для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) з наступним відведенням цієї земельної ділянки учасникам бойових дій, інвалідам війни, а також членам сімей загиблих учасників бойових дій, в тому числі учасників антитерористичної операції.

Рішенням Кременчуцької міської ради від 30.08.2016 надано виконавчому комітету згоду на поділ раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0021, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , від АЗС до садиби № 60-А, в м. Кременчуці.

Згідно затвердженого проекту в результаті поділу сформовано 16 земельних ділянок з кадастровими номерами: :12:001:0025, :12:001:0026, :12:001:0027, :12:001:0028, :12:001:0029, :12:001:0030, :12:001:0031, :12:001:0032, :12:001:0033, :12:001:0034, :12:001:0035, :12:001:0036, :12:001:0037, :12:001:0038, :12:001:0039, :12:001:0040.

Рішенням ХVІІ сесії Кременчуцької міської ради VІІ скликання від 27.09.2016 надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зі зміною цільового призначення з земель рекреаційного призначення на цільове призначення для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Пунктом 51 рішення XLVII сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання від 22.10.2020 передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку (кадастровий номер :12:001:0038), площею 985 кв.м., для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Заступник прокурора Кременчуцької окружної прокуратури зазначив, що передача у власність вказаної земельної ділянки відбулась з порушенням вимог земельного та водного законодавства, а тому пункт 51 рішення XLVII сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання від 22.10.2020 підлягає визнанню незаконним, а державна реєстрація права власності, проведена на підставі вказаного рішення, скасуванню.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 09 травня 2025 року позов Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області, який діє в інтересах держави в особі Кременчуцької міської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації у Державному земельному кадастрі на земельну ділянку з поверненням її у комунальну власність задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункт 51 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 22.10.2020 «Про передачу земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) учасникам бойових дій, інвалідам війни, а також членам сімей загиблих учасників бойових дій в м. Кременчуці», згідно якого ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :12:001:0038) площею 985 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 .

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:001:0038, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 38997890) на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Нестерович О.В. від 04.11.2020, індексний номер 54940718, з одночасним припиненням речових прав власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку та поверненням її у комунальну власність Кременчуцької міської територіальної громади.

Скасовано державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0038 з одночасним припиненням всіх прав та обмежень зареєстрованих відносно цієї земельної ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_1 та Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь Полтавської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору в сумі 9084 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що спірна земельна ділянка відноситься до прибережної захисної смуги річки Дніпро, водоохоронної зони Кам`янського водосховища та належить до земель водного фонду, а тому при прийнятті рішення Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області від 22.10.2010 про її передачу ОСОБА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 було порушено вимоги земельного та водного законодавства України, що свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржила Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обгрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту є генеральний план населеного пункту.

Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01 квітня 2016 року затверджені додаткові зміни до генерального плану м. Кременчука, в якому прибережна захисна смуга р. Дніпро не визначалась.

Відповідно до генплану спірна земельна ділянка не входила в прибережну захисну смугу р. Дніпро.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 22.08.2016 № 760 затверджений детальний план території по вул. Чумацький Шлях та вул. Академіка Герасимовича, в якому зазначена прибережна захисна смуга р. Дніпро і в яку входить земельна ділянка садибного типу з кадастрович номером :12:001:0038.

Проте, цей генеральний план є етапом реалізації генерального плану м. Кременчука і складовою частиною комплексу проектно-планувальних робіт, а генеральним планом не була визначена прибережна захисна смуга.

Таким чином, на момент затвердження вищевказаних рішень на території Кременчуцької міської громади прибережні захисні (водоохоронні) смуги вздовж річок та водосховища не були встановлені.

Рішенням Кременчуцької міської ради від 30.06.2021 затверджене додаткове внесення змін до генерального плану м. Кременчука, якими встановлена прибережна захисна смуга водних об?єктів. Відповідно до внесених змін спірна земельна ділянка, яка передана у приватну власність під забудову ОСОБА_1 , не входить в прибережну захисну смугу р. Дніпро та немає обмежень у її використанні, що свідчить про необгрунтованість заявлених позовних вимог.

Окрім того, посилається на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, що є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

Від Кременчуцької окружної прокуратури до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від Кременчуцької міської ради до суду надійшли додаткові пояснення в яких вказано про недоведення прокурором бездіяльності органу місцевого самоврядування, що свідчить про недотримання прокурором вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та відсутність підстав для представництва інтересів держави в суді.

Представник Кременчуцької міської ради приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з?явилися.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, пунктом 53 рішення Кременчуцької міської ради від 26.02.2008 «Про надання, вилучення та оформлення в оренду фізичним і юридичним особам в м. Кременчуці» затверджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ «Кременчуцька торгова гільдія» земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0021 площею 20544 кв.м., в тому числі по угіддях: графа 56 землі, які використовуються для відпочинку та інші відкриті землі, в тому числі зелених насаджень загального користування 20544 кв.м., для розміщення спеціального етнографічного парку (1.17 землі рекреаційного призначення) по АДРЕСА_1 , від АЗС до садиби № 60-А, та передано в оренду ТОВ «Кременчуцька торгова гільдія» вказану земельну ділянку терміном на 1 рік (т. 1, а.с. 105).

Пунктом 53.4 вказаного рішення Кременчуцькою міською радою встановлено обмеження щодо зазначеної земельної ділянки: заборона капітального будівництва; заборона зміни цільового призначення (без проекту); недопущення порушення цілісності Західно-Крюківської водозахисної дамби.

Пунктом 53.2.7 цього рішення Кременчуцькою міською радою зобов`язано орендаря дотримуватися вимог використання земель в межах водоохоронної зони річки Дніпро.

Земельна ділянка з кадастровим номером :12:001:0021, відповідно до проекту землеустрою щодо її відведення та Акту вибору земельної ділянки для розміщення спеціалізованого етнографічного парку по вул. Котлова, від АЗС до садиби № 60-А, відносилась до району озеленених територій загального та обмеженого користування та розміщена в водоохоронній зоні річки Дніпро, частково в межах водозахисної споруди дамби, при цьому частина її території знаходиться в межах Західно-Крюківської водозахисної дамби, яка перебуває на балансі Дніпродзержинського регіонального управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України і межує: з Північного Заходу впритул територія регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні»; з Південного Заходу та Південного Сходу Західно-Крюківська водозахисна дамба; з Північного Сходу вільна земельна ділянка, вул. Котлова, біля 50 м до АЗС (т. 1, а.с. 86-89, 99 (зворотня сторона)).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0021 був погоджений, зокрема:

- Управлінням містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради (висновок № 136 від 22.01.2008);

- Управлінням земельних ресурсів у місті Кременчуці Полтавської області (висновок № 92 від 236.01.2008);

- Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області (висновок № 312/08-07 від 28.01.2008);

- Полтавським регіональним управлінням водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів (висновок № 06-41 від 06.02.2008);

- Дніпродзержинським регіональним управлінням водних ресурсів (висновок № 55/04 від 13.01.2008, № 836/04 від 07.08.2007).

Всі зазначені погодження мали однакові за змістом застереження: недопущення порушення цілісності Західно-Крюківської водозахисної дамби; переузгодження відведення за новим цільовим призначенням при зміні цільового призначення земельної ділянки; забезпечення інженерного захисту території від підтоплення і затоплення з урахуванням місцезнаходження земельної ділянки зі сторони мокрого укосу Західно-Крюківської водозахисної дамби.

Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 31.03.2015 земельну ділянку площею 20544 кв. м., по АДРЕСА_1 від АЗС до садиби № 60-А, зарезервовано для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) з наступним відведенням цієї земельної ділянки учасникам бойових дій, інвалідам війни, а також членам сімей загиблих учасників бойових дій, в тому числі учасників антитерористичної операції (т. 1, а.с. 42).

Розпорядженням міського голови Кременчука № 58-Р від 18.02.2016 вулиця Котлова перейменована на вулицю Академіка Герасимовича (т. 1, а.с. 43).

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 22.08.2016 № 760 затверджено детальний план території по вул. Чумацький шлях та вул. Академіка Герасимовича (т. 1, а.с. 47-48).

Згідно з детальним планом зарезервована земельна ділянка площею 20544 кв. м., по АДРЕСА_2 , від АЗС до садиби № 60-А, входить до прибережно-захисної смуги річки Дніпро, межа якої проходить вздовж вулиць Чумацький шлях та Академіка Герасимовича.

Рішенням Кременчуцької міської ради від 30.08.2016 надано виконавчому комітету згоду на поділ раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0021, яка знаходиться по Академіка Герасимовича ( АДРЕСА_1 , від АЗС до садиби № 60-А .

Згідно затвердженого проекту в результаті поділу сформовано 16 земельних ділянок з кадастровими номерами:

:12:001:0025, :12:001:0026, :12:001:0027, :12:001:0028, :12:001:0029, :12:001:0030, :12:001:0031, :12:001:0032, :12:001:0033, :12:001:0034, :12:001:0035, :12:001:0036, :12:001:0037, :12:001:0038, :12:001:0039, :12:001:0040.

Кадастровими планами зазначених земельних ділянок визначено категорію земель за основним цільовим призначенням землі рекреаційного призначення (земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації). Назва земельних угідь - чагарникова рослинність природного походження. Земельним ділянкам присвоєно адресу АДРЕСА_1 . Сформовані земельні ділянки мають обмеження щодо заборони зміни цільового призначення та додержання природоохоронного режиму використання.

Рішенням Кременчуцької міської ради від 27.09.2016 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зі зміною цільового призначення з земель рекреаційного призначення на цільове призначення для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (т. 1, а.с. 44).

Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 22.10.2020 відповідні земельні ділянки (див. п. 22) передано у власність фізичним особам, зокрема п. 51 зазначеного рішення ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :12:001:0038), площею 985 кв.м., для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:001:0038 зареєстровано державним реєстратором Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцького міської ради Нестерович О.В. 04.11.2020, номер запису про право власності: 54940718 (т. 1, а.с. 59).

28.05.2021 Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області було складено Акт № 389-ДК/0399АП/09/01/-21 перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки, відповідно до висновків якого, за результатами проведеної перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства під час надання земельних ділянок, зокрема, й земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0038, встановлено порушення вимог пунктів а, ґ частини четвертої статті 83 та пункту г частини другої статті 61 Земельного кодексу України при прийнятті пунктів 6, 9, 10, 12, 16, 21, 34, 41, 44, 51, 54, 55, 63 рішення 47 сесії 7 скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 22.10.2020 року «Про передачу земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) учасникам бойових дій, інвалідам війни, а також членам сімей загиблих учасників бойових дій в м. Кременчуці» (т. 1, а.с. 52-58).

В квітні 2021 року Кременчуцька окружна прокуратура звернулась до Кам`янського управління захисних масивів дніпровських водосховищ з листом № 52-1104вих-21 від 14.04.2021 про надання інформації щодо погодження управлінням проектів землеустрою земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0038 (т. 1, а.с. 60).

Листом № 200/02-21 від 16.04.2021 Кам`янське управління захисних масивів дніпровських водосховищ надало відповідь на зазначений вище лист, згідно якого проекти землеустрою зазначених в запиті земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0028 в період з 2017-2020 управлінням не погоджувались (т. 1, а.с. 61).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про їх доведеність та обгрунтованість.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі в особі Кременчуцької міської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 26 липня 2018 року у справі № 926/1111/15, від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18).

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, від 05 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 і № 922/1830/19).

Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 05 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 і № 922/1830/19, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови від 20 листопада 2018 у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена. Невиконання прокурором вимог щодо надання до суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу відповідно до положення частини четвертої статті 56 ЦПК України.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21).

Кременчуцькою окружною прокуратурою, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді, в порядку абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено Кременчуцькій міській раді повідомлення про наявні порушення вимог чинного законодавства при прийнятті рішення щодо надання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки (т. 1, а.с. 78-80).

На вказане повідомлення Кременчуцькою міською радою надано відповідь, в якій вказано про не підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів громади чи держави (т. 1, а.с. 81).

19 березня 2025 року Кременчуцькою окружною прокуратурою повторно направлено повідомлення про наявні порушення чинного законодавства при прийнятті рішення щодо надання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки з терміном надання відповіді до 25.03.2025 (т. 1, а.с. 82-85).

Проте, у вказаний строк Кременчуцькою міською радою не надано відповіді на вищевказане повідомлення прокуратури.

Вказане свідчить про те, що компетентний орган був обізнаний з фактом наявності порушення інтересів держави, проте жодних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, не вчинив.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування України" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Вказані органи діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування України" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування України" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Повернення у власність територіальної громади майна, незаконно відчуженого фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів.

Звертаючись до суду з даним позовом прокурор, серед іншого, просив визнати незаконним та скасувати п. 51 рішення Кременчуцької міської ради, згідно якого передано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_1 , а тому визначив Кременчуцьку міську раду відповідачем у даній справі. Цим прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто навів підставу для представництва інтересів держави в особі Кременчуцької міської територіальної громади.

З огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Кременчуцьку міську раду одним з співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування пункту рішення цього органу, колегія суддів вважає, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та законно звернувся до суду як позивач.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті спору.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положеннями частини першої статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Земля є унікальним обмеженим та базисним природним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.

Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Статтею 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема на землі історико-культурного призначення, землі водного фонду.

Згідно із частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відтак, змістом статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені змістом частини другої статті 59 ЗК України.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України).

Відтак, як вбачається зі змісту вищевказаних норм права, землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Згідно із пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 22.08.2016 № 760 затверджено детальний план території по АДРЕСА_2 , згідно якого зарезервована рішенням Кременчуцької міської ради від 31.03.2015 земельна ділянка для обслуговування та будівництва жилих будинків, господарських будівель і споруд, входить до прибережно-захисної смуги р. Дніпро.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 28 травня 2021 року № 389-ДК/0399АП/09/01/-21 Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області встановлено, зокрема, що п. 51 рішення Кременчуцької міської ради від 22.10.2020, яким передано ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, прийнятий з порушенням вимог земельного законодавства.

Відповідач не надав доказів про те, що зазначена земельна ділянка не віднесена до земель водного фонду.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Кременчуцької міської ради від 30.06.2021 затверджене додаткове внесення змін до генерального плану м. Кременчука, якими встановлена прибережна захисна смуга водних об?єктів та відповідно до яких спірна земельна ділянка, яка передана у приватну власність під забудову ОСОБА_1 , не входить в прибережну захисну смугу р. Дніпро та немає обмежень у її використанні колегія суддів до уваги не приймає, оскільки до апеляційної скарги долучено лище вищевказане рішення без генерального плану міста Кременчука, який би підтверджував вказану обставину.

Окрім того, спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_1 на підставі рішення Кременчуцької міської ради від 22.10.2020, тому подальші зміни до генерального плану м. Кременчука, внесені рішенням Кременчуцької міської ради від 30.06.2021, не спростовують факту недотримання відповідачем вимог земельного законодавства під час ухвалення спірного рішення.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо визнання незаконним та скасування пункту 51 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 22.10.2020 «Про передачу земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) учасникам бойових дій, інвалідам війни, а також членам сімей загиблих учасників бойових дій в м. Кременчуці», згідно якого ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :12:001:0038) площею 985 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року в справі № 469/1203/15 (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13 (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року в справі № 372/1684/14 (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду керуючись тим, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 71), від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року в справі № 372/1684/14 (провадження № 14-740цс19, пункт 46) та інші)».

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 09 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук