Справа №295/7877/25
УХВАЛА

11.03.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Чішман Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Лайчук В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Козир Валентина Костянтиновича до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за кожним з позивачів право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 11/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були співвласниками 19/100 та 37/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ). Після її смерті спадщину в розмірі 1/4 частки прийняв але не оформив син ОСОБА_5 .

Водночас, рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 27.10.2014р. у справі №295/5795/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 визнано за ОСОБА_3 право власності на 75/100 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_3 .

Судовим рішенням у даній справі встановлено наступне: ОСОБА_3 звернулась до суду із вищенаведеним позовом та просить визнати за нею право власності на 75/100 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки-розрахунку Житомирського обласного міжміського бюро технічної інвентаризації №А-10629 від 27.02.2014р. на встановлення нових розмірів ідеальних часток на житловий будинок АДРЕСА_4 , виходячи з вартості будинку та фактичного користування, розміри ідеальних часток на думку позивачів будуть складати: ОСОБА_3 - 75/100 і.ч., ОСОБА_5 - 21/100 і.ч., ОСОБА_6 - 4/100 і.ч.

Тобто, виходячи з наведених вище фактів та розрахунку БТІ, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 дійсний розмір його частки, на думку позивачів становив, з урахуванням зміни часток внаслідок добудови та отримання ним 1/4 частки належної матері в порядку спадкування, становив 22/100 і.ч. житлового будинку.

Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є його син - ОСОБА_1 та онука - ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 своєї матері ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ).

З метою оформлення спадкових прав, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Однак, постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Демчук С.П. №235-02/31 від 14.11.2024 їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що відсутні документи щодо зміни розміру частки спадкодавця та державної реєстрації права власності спадкодавця.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду для захисту прав позивачів.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.06.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження.

16.02.2026 від представника ОСОБА_9 адвоката Козира В.К., надійшло клопотання про витребовування доказів та призначення будівельно-технічної експертизи та витребування доказів.

В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача подав заяву про проведення судового засідання без його участі, підтримав клопотання про витребовування доказів та призначення експертизи.

Дослідивши матеріали справи та клопотання представника позивача, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною 6 ст. 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Завдання законодавця при регламентації конструкції доказування полягає у забезпеченні гармонічного поєднання активності сторін та суду в цивільному судочинстві. Активність сторін відбиває приватноправові засади змагального процесу, а активність суду публічно-правовий інтерес у ефективності відправлення правосуддя. Можливість збирання доказів судом за власною ініціативою за чинним ЦПК мають обґрунтовуватися не виключно через призму змагальності, однак і з урахуванням принципу пропорційності в контексті завдань та мети цивільного судочинства. Положення процесуального законодавства щодо можливості витребування доказів за ініціативою суду у випадку недобросовісної поведінки сторони щодо доказів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві, та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства. Необхідність збереження відповідного балансу прямо випливає із норми, що регулює завдання цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).Принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип покликаний надати можливість учасникам правовідносин передбачити результати своїх дій, набуття відповідних прав та обов`язків. Це передбачає і прогнозованість судових рішень за результатами розгляду спорів.

Враховуючи викладене, клопотання представника позивачів про витребовування доказів з метою в подальшому призначення експертизи є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 84, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Витребувати у Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11.03.2026.

Суддя Л.М. Чішман