ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року

м. Харків

справа № 638/5338/24

провадження № 22-ц/818/666/26

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 31 липня 2025 року в складі судді Тимченка А.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах ФОП ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.02.2023 орендувала у ОСОБА_6 нежитлові приміщення, площею 31,8 кв.м., що розташовані на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане приміщення використовується ФОП ОСОБА_1 в якості тематичного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що спеціалізується на роздрібній торгівлі іграшками для дорослих.

13.10.2023 внаслідок пориву гнучкого шлангу під мийкою, нежитлового приміщення загальною площею 108,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , відбулось залиття, водою з верхнього вищевказаного нежитлового приміщення 2-го поверху, нежитлового приміщення 1-го поверху за адресою: АДРЕСА_1 , а саме безпосередньо - магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_1 , разом із усіма товарно-матеріальними цінностями (товаром, меблями, вітринами), внаслідок чого майно ФОП ОСОБА_1 було незворотно пошкоджено.

З метою визначення переліку, вартості та обсягу пошкодженого майна, позивач 16.10.2023 видала Наказ №1 про проведення інвентаризації пошкоджених товарів та матеріально-побутових цінностей, на підставі якого складено інвентаризаційну відомість, згідно із якою встановлено повний перелік пошкодженого товару та інших матеріально-побутових цінностей. Сума загальних збитків, яку понесла ФОП ОСОБА_1 , та яку встановлено в результаті проведеної інвентаризації складає 459329,00 грн.

Крім того, 17.10.2023 КП «Жилкомсервіс» дільницею №6 було проведено комісійне обстеження нежитлового приміщення, під час якого встановлено місце прориву води, зафіксовано та зазначено, що причиною залиття 13.10.2023 вищевказаного приміщення є - порив гнучкого шлангу під мийкою нежитлового приміщення, загальною площею -108,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Актом обстеження від 17.10.2023 встановлено, що внаслідок залиття пошкоджено наступне майно: 1. Кімната - стеля підвісна «Армнстронг»-орієнтовно -30м2.; 2. Стіна гіпсокартон-орієнтовно - 16м2.; 3. Стіна - водоемульсійна фарба - орієнтовно -15 м2.; 4. Підлога плитка - орієнтовно -32м2.; 5. Кімната- підлога плитка - орієнтовно - 6м2.; 6. Частково пошкоджена електропроводка.; 7. Меблі та товарно-матеріальні цінності ФОП ОСОБА_1 .

З метою встановлення загальної суми матеріальних збитків понесених в результаті залиття, 29.01.2024 ФОП ОСОБА_1 із судовим експертом ФОП ОСОБА_7 укладено договір №29/01/2024/Е, на підставі якого, проведено судово-товарознавче дослідження. Відповідно висновку судової товарознавчої експертизи від 28.02.2024 №1177, складеного експертом Зєлєніною Є.В., розмір матеріальної шкоди спричиненої ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування тих товарів, аналогів яких на ринку України не було знайдено та тих, для ідентифікації яких не було надано достатньо інформації, становить 468249,05 гривень.

Співвласниками нежитлового приміщення 2-го поверху, №4-1,4-2,4- 3,4-4,4-5 в літ. «Б-3, В-2», загальною площею 108,1 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З вини відповідачів (власників нежитлового приміщення), зокрема через їх бездіяльність, що полягала у невжитті належних і достатніх заходів для організації технічної експлуатації систем та каналізації нежитлового приміщення, яке перебуває у їх спільній частковій власності, виникла аварійна ситуація та залиття приміщення, яке орендує позивач, і як наслідок - пошкодження майна останньої та заподіяння їй збитків. Добровільно відшкодувати заподіяну шкоду відповідачі відмовились.

З метою захисту майнових прав позивач просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заподіяну залиттям матеріальну шкоду в розмірі 468249,05 грн; покласти на відповідачів судові витрати у розмірі 11600 грн (залучення експерта), 4682,49 грн (судовий збір) та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 31 липня 2025 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішення обґрунтовано тим, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача. При цьому суд відхилив посилання позивачки, що саме співвласники нежитлового приміщення другого поверху, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідальні за шкоду, спричинену позивачу, оскільки допустили бездіяльність, що полягала у невжитті належних і достатніх заходів, для організації технічної експлуатації систем та каналізації нежитлового приміщення, яке перебуває у їх спільній частковій власності, що призвело до виникнення аварійної ситуації та залиття приміщення, яке орендує позивач, зазначивши що на час завдання шкоди належне відповідачам приміщення перебувало в правомірному користуванні третьої особи на підставі договору оренди, за умовами якого саме на наймача покладався обов`язок та відповідальність за дотримання правил експлуатації інженерних мереж і будівельних споруд, правил і техніки безпеки. Тому саме на третю особу покладалася відповідальність за шкоду перед третіми особами за нанесення матеріального збитку з його вини в процесі використання приміщення, в т.ч. перед власниками сусідніх з приміщенням об`єктів, зокрема перед ФОП ОСОБА_1 . Проте позов до ФОП ОСОБА_8 не пред`явлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_5 , який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Наданий відповідачем договір оренди з ФОП ОСОБА_8 укладено без згоди іншого співвласника майна, тому не є належним доказом існування між відповідачами та третьою особою орендних правовідносин. Таким чином, суд не з`ясував наявність у ФОП ОСОБА_4 правових підстав на користування приміщенням, взявши до уваги Договір №1 від 01.10.2023, який укладений з порушенням ст.203,215 ЦК України дійшов необґрунтованого висновку про те, що відповідальність за шкоду, заподіяну ФОП ОСОБА_1 залиттям нежитлового приміщення повинен нести ФОП ОСОБА_4 . Оскільки затоплення відбулось із приміщення, належного відповідачам, у матеріалах справи відсутні належні докази укладення між власниками та ФОП ОСОБА_4 договору оренди, здійснення останнім у належному відповідачам приміщенні підприємницької діяльності, саме власники, які відповідно до вимог закону зобов`язані утримувати належне їм майно та відшкодовувати шкоду, завдану у зв`язку із неналежним його утриманням. Крім цього, якщо суд взяв до уваги Договір оренди №1 від 01.10.2023 та дійшов до висновку про вину ФОП ОСОБА_4 , незрозумілим є незастосування судом вимог частин 2,3 ст.767 та ч. 2 ст. 780 ЦК України. Відповідно до зазначених правових норм наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час володіння та/або користування нею. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Шкода, завдана у зв`язку з володінням та/або користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати. Оскільки судом встановлено, що причиною залиття був прорив гнучкого шлангу під мийкою і власники приміщення не попередили наймача, що останній раз замінювали цей шланг приблизно за три роки від настання події, наймач звільняється від відповідальності перед третіми особами, що завдану недоліками орендованого майна.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу №1667 від 06.06.2006 року ОСОБА_9 є власником нежитлового приміщення № ІІ, ІІа, площею 31,8 кв.м у нежитловій частині житлового будинку літ. «В-2», за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.03.2024 № 370440567.

01.02.2023 між ФОП ОСОБА_1 (Орендар) та ОСОБА_6 (Орендодавець) укладено Договір оренди нежитлового приміщення, площею 31,8 кв.м, що розташоване на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, види діяльності: 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (основний) 47.51 Роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах 46.46 Оптова торгівля фармацевтичними товарами 46.45 Оптова торгівля парфумними та косметичними товарами 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетним приладдям в спеціалізованих магазинах; що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Сторонами визнається, що у нежитлове приміщення, площею 31,8 кв.м., розташоване на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , використовувалося ФОП ОСОБА_1 для розміщення в якості магазину інтимних товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 350922235 від 18.10.2023, нежитлове приміщення 2-го поверху, №4-1,4-2,4-3,4-4,4-5 в літ. «Б-3, В-2», загальною площею 108,1 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , належить: 1/4 частки ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 09.11.2020 на підставі договору дарування частки нежитлових приміщень №4823 від 09.11.2020; 1/4 частки ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 03.02.2020 - на підставі договору купівлі-продажу №1373 від 26.03.2003; рішення суду №638/9416/18 від 04.10.2019; заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 про розподіл часток №259,260,261 від 30.01.2020. 1/2 частки ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , від 03.02.2020 - на підставі договору купівлі-продажу №1370 від 26.03.2003; договору дарування №751 від 24.03.2003; заяви про розподіл часток №259,260,261 від 30.01.2020.

Таким чином, нежитлове приміщення 2-го поверху, №4-1,4-2,4- 3,4-4,4-5 в літ. «Б-3, В-2», загальною площею 108,1 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності, по 1/2 частці у кожного співвласника, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до Договору № 1 від 01 жовтня 2023 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 , орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування для розміщення об`єкта громадського харчування у нежитловому приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , літ. «Б-3, В-2», загальною площею 108,1 кв.м. (п.1.1 Договору).

Право Орендаря на використання майна настає одночасно з підписанням сторонами Договору та Акту прийому-передачі вказаного майна (п.2.1. Договору оренди №1).

Цей договір діє 2 роки та 11 місяців з моменту його підписання сторонами і до 01.09.2026 (п. 9.1 Договору).

Згідно з п. 4.2, 4.4 Договору оренди № 1 від 10 жовтня 2023 року, орендар несе повну відповідальність за дотримання правопорядку, правил експлуатації інженерних мереж і будівельних споруд, правил і техніки безпеки, пожежної безпеки і санітарії в приміщенні і на території. Орендар несе відповідальність перед третіми особами за нанесення матеріального збитку з його вини в процесі використання приміщення, в т.ч. перед власниками сусідніх з приміщенням об`єктів.

01 жовтня 2023 року ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 підписали Акт прийому-передачі до договору оренди №1 від 01.10.2023, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв нежитлове приміщення площею 108,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Сторони підтвердили, що приміщення знаходиться у задовільному стані і придатне до експлуатації. Орендар не має претензій до майна орендодавця.

17 жовтня 2023 року комісією у складі: начальник дільниці №6 КП «Жилкомсервіс» - Винник В.К., майстер дільниці №6 КП «Килкомсервіс» - Шляхова І.В., начальник дільниці Шевченківського району по ТО ВБМ комплекс «Харківводовідведення» - Кікнадзе С.Т., проведено обстеження нежитлового приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 31,8м2, власником якої є ОСОБА_6 за результатами якого складено акт обстеження від 17.10.2023 за змістом якого: … житловий будинок триповерховий, трипід`їздний, 1917р. побудови, покрівля шиферна, обладнаний системами електропостачання, газопостачання, центрального опалення, холодного водопостачання, водовідведення. Комісійним обстеженням встановлено, що 13.10.2023 року відбулося залиття нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_1 . Було залито: 1. кімната стеля підвісна «Армистронг» орієнтовно - 30м2.; 2. стіна гіпсокартон - орієнтовно 16м2; 3. стіна водоемульсійна фарба орієнтовно -15м2; 4. підлога плитка орієнтовно 32 м2; 5. кімната підлога плитка - орієнтовно 6м2; 6. частково пошкоджена електропроводка; 7. меблі та товарно-матеріальні цінності ФОП ОСОБА_1 . Причина залиття: порив гнучкого шлангу під мийкою нежитлового приміщення загальною площею S-108,1 м2, власником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . за адресою АДРЕСА_1 .

16 жовтня 2023 року ФОП ОСОБА_1 видано Наказ №1 про проведення інвентаризації пошкоджених товарів та матеріально-побутових цінностей.

16 жовтня 2023 року комісією у складі: продавця-консультанта магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 продавця-консультанта магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_12 , у відповідності до Наказу №1 від 16.10.2023, складено інвентаризаційну відомість, відповідно до якої визначено перелік пошкодженого майна непридатного для реалізації або для подальшого використання кількістю 193 одиниці, загальною вартістю 459329 грн.

21 грудня 2023 року адвокатом Слупицьким В.С. в інтересах ФОП ОСОБА_1 , на підставі укладеного із останньою договору про надання правової допомоги від 16.10.2023, направлено на поштові адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропозиції, щодо досудового врегулювання спору та добровільного відшкодування збитків, завданих в результаті залиття приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,8 м2., у загальному розмірі 459329,00 грн.

29 січня 2024 між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_7 , судовим експертом (Виконавець) укладено - договір №29/01/2024/Е, на підставі якого, ОСОБА_7 зобов`язалася здійснити дослідження поставлених ФОП ОСОБА_1 питань, а саме: Який розмір матеріальної шкоди заподіяно ФОП ОСОБА_1 , в результаті затоплення нежитлового приміщення та пошкодження товару та інших матеріально-побутових цінностей, які постраждали внаслідок затоплення її магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 1177 від 28 лютого 2024 року, складеного судовим експертом Зєлєніною Євгенією Володимирівною, свідоцтво №1886, видане ЦЕКК при Міністерстві юстиції України 09.06.2017, за заявою ФОП ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року, розмір матеріальної шкоди спричиненої ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування тих товарів, аналогів яких на ринку України не було знайдено та тих, для ідентифікації яких не було надано достатньо інформації, становить 468249,05 грн.

Допитана в судовому засіданні як свідок ФОП ОСОБА_1 повідомила суду, що 13.10.2023 перебувала у відрядженні за кордоном. Вранці їй подзвонили дівчата, які працюють продавцями в магазині «Полуничка». 15.10.2023 прибула в Україну, а 16 жовтня у м. Харків. Свідок зазначила, що їй відомо, що дівчата вжили всіх невідкладних заходів, щоб ліквідувати наслідки затоплення. Залиття було дуже сильним, вода текла зі стелі, лилася по стінах, меблі були у воді. Воду вичерпували усіма підручними засобами. Більшість товару, що був в магазині, було пошкоджено внаслідок залиття. Продавці намагалися товар врятувати, проте оскільки товар перебував у паперових коробках, тому в більшості він непридатний для подальшого використання та реалізації, тим більше враховуючий специфіку товару, його інтимний характер. Зазначила, що деякий товар вдалося відновити - щось здали в хімчистку (наприклад, білизну), що щось не постраждало (наприклад, товари в пластиковій тарі). Також дуже постраждали дорогі меблі, які від впливу води розбухли. Після залиття проведено інвентаризацію, яка проводилася виключно щодо пошкодженого майна. Свідок була присутня при її проведенні. Інвентаризація тривала 2-3 дні. Щодо дати затвердження інвентаризації, то свідок зазначила, що це дата початку проведення інвентаризації, а саме дата створення документа в «1-С». Таке відображення дати зумовлене особливостями бухгалтерського обліку. Щодо подальшої можливості використовувати пошкоджений товар, свідок зазначила, що це неможливо, враховуючи його специфіку (інтимний характер). Зокрема, такий товар, який був затоплений брудною водою, має пошкодження і не має пакування, може спричинити шкоду здоров`ю покупця. Крім того, через специфіку товару , зокрема його покриття, на ньому відразу після потрапляння рідини відображаються сліди використання, тому цей товар уже перестає бути новим і вважається таким, що уже був у використанні. Щодо певних видів товарів (наручники, хлопавка тощо), то свідок зазначила, що їх подальше використання неможливе у зв`язку з пошкодженням матеріалу, з якого вони виготовлені (натуральна шкіра, лебединий пух, хутро тощо). Свідок зазначила, що цей товар об`єктивно неможливо реалізувати. Щодо переліку меблів, то в інвентаризаційну відомість вписані не всі меблі, які були в приміщенні, а лише ті, які об`єктивно постраждали. Офіційно на інвентаризацію відповідачів і третю особу не запрошували, проте вони мали фактичну можливість бути присутніми при інвентаризації. Щодо заходів, які вживали працівники «Полунички», свідок зазначила, що дівчата постійно прибирали магазин від самого виявлення затоплення, свідок була постійно на відеозв`язку з дівчатами, і була очевидцем наслідків потопу, давала вказівки дівчатам. Щодо пошкодженого майна, то як зазначила свідок, воно в наявності, зберігається в магазині, може бути надане для огляду. З 13 до 16 жовтня товар також перебував у магазині, проте дівчата переміщали його по магазину в менш затоплені частини магазину, на сухі скляні поверхні, щоб зменшити негативний вплив води та відвернути ще більшу шкоду. Товарно-транспортні накладні повністю відповідають переліку товарів в інвентаризаційній відомості.

Допитана як свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що працює продавцем в магазині «Полуничка». 13.10.2023 прийшла на роботу, відчинила магазин і виявили його залиття. Води було по гомілку, вода текла зі стелі по стінах. Відразу подзвонила колезі, які невдовзі приїхала. Щоб виявити причину залиття, піднялися наверх в кафе. На той час в кафе було прибрано майже всю воду. Після цього свідок разом орендарем приміщення другого поверху ОСОБА_13 , його дівчиною, двома хлопцями спустилися вниз, щоб прибирати наслідки затоплення, вичерпувати воду. ОСОБА_13 , його дівчина і два хлопця допомагали в прибиранні води. Невдовзі на роботу прийшла колега свідка ОСОБА_14 . Після того як було зібрано воду, свідок з колегою розпочали займатися магазином, а саме: всі товари, які можна було врятувати, зокрема в герметичних упаковках, виготовлені з певних матеріалів (замінник шкіри, тощо), вони зібрали, та перенесли в сухе приміщення, щоб не допустити їхнього псування. ОСОБА_13 не пропонував перенести товар до їхнього приміщення. Ті товари, які були в негерметичних упаковках врятувати не вдалося, оскільки коробки з товарами були заповнені водою, товар був непридатний до використання, не підлягав відновленню та реалізації, враховуючи специфіку товару. Товар відразу був розсортований за принципом: підлягає не підлягає відновленню/реалізації. ОСОБА_1 прибула не в день затоплення, а через декілька днів, уже після того, як продавці зібрали пошкоджений та знищений товари, який не підлягав відновленню і реалізації, для проведення інвентаризації. Свідок зазначила, що вона проводила інвентаризацію, підтвердила, що перелік товарів у відомості відповідає фактичному переліку товарів, пошкоджених внаслідок залиття. Скільки днів проводилася інвентаризація свідок не пам`ятає. Щодо зазначених в переліку товарів зазначила, що одним з критеріїв віднесення товарів до вказаного переліку є матеріал, з якого вони зроблені. Наприклад, наручники із замінника шкіри можна було відновити, тому їх немає в переліку. Проте наручники з натурального пуху, хутра, з металевими вставками, - відновленню та реалізації не підлягають, тому були включені у перелік. Те ж стосується товару в герметичній/негерметичній упаковці. Товар, зазначений в переліку, на теперішній час зберігається в коробках в магазині у спеціально відведеному місці. Щодо меблів, то на третій день вона почала розбухати, братися цвіллю тощо. В інвентаризаційній відомості зазначені не всі меблі, які були в магазині, а лише ті, які були суттєво пошкоджені. Ті меблі, які суттєво не постраждали, до відомості не занесено. Щодо пропозиції просушити приміщення, то свідок зазначила, що ОСОБА_13 їм не пропонував цього.

Допитана як свідок ОСОБА_12 повідомила суду, що працює продавцем в магазині «Полуничка». 13 жовтня 2023 року їй подзвонила ОСОБА_11 та сповістила про затоплення, попросила приїхати на роботу свідка, яка в той день була вихідна. Коли свідок прийшла, то бачила, що два хлопця з кафе поверхом вище, які допомагали прибирати воду в «Полуничці». Як відомо свідку зі слів колеги, до цього допомагало більше людей. Свідок бачила, що деякі плити впали, було дуже багато води, яка стікала по шафах, вітринах, особливо багато води було біля прилавку та в іншому кутку, де також був товар. Під час прибирання наслідків затоплення було виявлено, що багато товару постраждало, паперові (картонні) коробки з товаром були заповнені водою. Під час прибирання іноді заходили сусіди зверху. Зважаючи на їх пропозиції, свідку здалося, що вони несерйозно віднеслися до затоплення. Спочатку працівники «Полунички» прибирали воду, потім прибирали в шафах. Після цього було була підготовка до інвентаризації непридатного для використання та реалізації товару, а саме продавці оглянули увесь товар та розсортували його: відібрали окремо товар, який зазнав незначних пошкоджень, який можна врятувати та реалізувати, а окремо той, що підлягав подальшому продажу. Щодо останнього товару в подальшому провели інвентаризацію. Пошкоджений товар зберігається в магазині. Багато меблів пошкоджені, деякі шафи розбухли і зовсім непридатні до використання. На ресепшині деякі меблі залишилися, проте більшість замінили. З ОСОБА_1 контактували в день залиття, виходили з нею на відеозв`язок, робили фото та відео. Просушити приміщення ніхто не пропонував, єдине що зробили забрали два килимки і просушили їх. Зазначила, що як тільки підключили електроенергію (на наступний день), працівники «Полунички» відразу почали просушувати приміщення магазину включили кондиціонер, вентилятори. До підключення електроенергії також намагалися своїми сила прибрати наслідки затоплення. Свідок зазначила, що була присутня під час проведення огляду магазину представниками комунальних служб, під час якого візуально оглянула наслідки затоплення. Коли був проведений огляд точно не пам`ятає, на час огляду інвентаризація не була повністю проведена. ОСОБА_1 приїхала невдовзі після затоплення, точний день не пам`ятає.

Допитаний як свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що є орендарем приміщення, з якого відбулося затоплення приміщення позивача. 13.10.2023 приблизно о 9 год., відчинивши орендоване ним приміщення, побачив калюжу води та відразу зрозумів, що трапився прорив води. Відразу почав шукати причину прориву, якою виявився шланг 40 см., який знаходився у вбиральні для персоналу. Після цього перекрив водопостачання. Також подзвонив ОСОБА_15 та повідомив про цю ситуацію. Після дзвінка почав прибирати орендоване ним приміщення. Хвилин через 35 на місце події прибула ОСОБА_16 . Вона разом з іншими працівниками магазину приєдналася до ліквідації наслідків залиття. Через 15 хв. завітали інші підприємці і продавець магазину «Полуничка». Свідок зазначає, що відразу пояснив, що стався прорив шланги та запропонував свою допомогу, щоб прибрати приміщення магазину «Полуничка». Запропонував прибрати спочатку своє приміщення, оскільки воно знаходиться вище, а потім приміщення «Полунички». Приблизно о 10 год. спустився до низу в магазин полуничка і побачив що працівники «Буфету» ліквідовують наслідки затоплення самостійно. У магазині «Полуничка» було вимкнуто електропостачання з метою збереження життя і здоров`я осіб та недопущення короткого замикання. Команда працівників свідка приступила до прибирання в повній темряві, підсвічуючи товар телефонними спалахами. Продавець «Полунички» в процесі прибирання участі не брали, постійно розмовляли по телефону. Таку вказівку отримали від позивачки. Також свідок зазначає, що ініціював підвіз обігрівача потужністю 2 кВт., щоб просушити приміщення «Полунички». Процес прибирання тривав безперервно. Свідок запропонував провести інвентаризацію, на що продавці «Полунички» відмовилися у зв`язку з відсутністю електроенергії. Свідок пропонував провести підручними матеріалами провести електроенергію в магазин позивача зі свого приміщення, на що продавці «Полунички» також відмовилися. Свідок зазначає, що з метою збереження товару від наслідків залиття, запропонував перенести увесь товар з магазину полуничка в його приміщення, включити вентилятори та обігрівачі щоб його просушити, на що отримав відмову. Того ж дня ОСОБА_1 пропонувала свідку укласти нотаріальну угоду щодо відшкодування шкоди в повному обсязі, розмір якої буде встановлено пізніше. Проте, на такі умови свідок не погодився. Було домовлено зустрітися 18.10.2023. Також було досягнуто усної угоди про проведення інвентаризації 14 жовтня , починаючи з 10 год., для реалізації чого свідок взяв на себе зобов`язання щодо прибуття електрика та підключення електромережі, понесення усіх супутніх витрат. Вранці 14 жовтня, до визначеного часу свідок привіз до магазину більш потужний пристрій для просушування приміщення та товару. О 10 год спустився в «Полуничку», але двері були зачинені. Магазин «Полуничка» відчинився лише близько 13 год. Зайшовши в магазин виявив, що електроенергія в магазині відновлена, та запропонував провести інвентаризацію, на що отримав відмову, яку продавці пояснили тим, що будуть чекати ОСОБА_1 , яка повідомила, що буде 17 жовтня. 17 жовтня о 19 год. зателефонувала ОСОБА_1 та запропонувала зустрітися. Під час зустрічі позивач надала свідку чотири аркуші, на яких зазначено назву товару, артикул, кількість і загальну суму 279329 грн. Позивач повідомила свідку, що ця сума підлягає компенсації. Свідок зазначає, що пояснив позивачу, що це для нього дуже велика сума, запропонував провести інвентаризацію, подивитися бухгалтерські, первинні документи тощо, на що позивач зазначила, що сума не досить велика та запропонувала сплатити гроші протягом тижня, для чого взяти кредит на ці витрати. На це свідок не погодився. Було домовлено зустрітися 19 жовтня. Під час зустрічі свідок висловив незгоду із сумою збитку, після чого позивач зменшила суму компенсації до 140 тисяч грн. Свідок зазначає, що щодо меблів позивач претензій йому не заявляла. Повідомив, що комісійне обстеження проводилося та акт складався за його відсутністю. Йому взагалі ніхто не запропонувала взяти участь в обстеженні.

Допитана як свідок ОСОБА_17 повідомила суду, що працює в кафе ФОП ОСОБА_4 13 жовтня 2023 року подзвонив ОСОБА_18 і сказав, що сталося залиття. Свідок разом з батьками відразу виїхала до кафе. По приїзду побачила, що ОСОБА_13 і ОСОБА_19 прибрали воду в приміщенні кафе. В цей час завітали працівники «Буфету» та «Полунички». ОСОБА_13 сказав, що їх приміщення вони приберуть. Коли прибрали в кафе - розпочали прибирати «Полуничку», прибирали в темряві. Продавчині були на вулиці і розмовляли по телефону. В цей час були привезені великі вентилятори. ОСОБА_13 запропонував просушити приміщення за допомогою вентиляторів та подовжувачів, які підключили в кафе, а також перенести товар, на що продавці відмовили. На пропозицію встановити прожектор також відмовилися. Після цього продавці зачинили магазин. 14 жовтня 2023 року свідок також була в кафе, хлопці весь час ходили в полуничку з самого ранку, і лише після обіду ОСОБА_18 зайшов до магазину.

Допитаний як свідок ОСОБА_19 повідомив суду, що є студентом, приятелює з ОСОБА_20 , допомагає в його підприємницькій діяльності. 13 жовтня 2023 року о 9 ранку прийшов на місце події, зустрівся з ОСОБА_13 . Коли зайшли в кафе, то побачили потом, воду, швидко знайшли причину та ліквідували причину. Розпочали прибирати зал. Коли закінчували прибирання, то прийшла продавець «Полунички» і повідомила, що в них також потоп. Після цього вони разом з ОСОБА_13 і ОСОБА_21 спустилися вниз та почали прибирання. ОСОБА_13 питав чи можна включити світло, на що отримав відмову від продавців «Полунички». Продавець «Полунички» весь час була на телефоні, прибирати не допомагала. ОСОБА_13 запропонував просушити приміщення та перенести товар наверх, в чому було відмовлено. ОСОБА_13 запропонував провести інвентаризацію, та що також було відмовлено та повідомлено що інвентаризацію зроблять пізніше. Прийшовши в кафе вранці наступного дня, разом з ОСОБА_13 спускалися вниз в « ОСОБА_22 », щоб допомогти ОСОБА_13 провести інвентаризацію, проте там було зачинено. Спускалися декілька разів, але весь час було зачинено. Потім ОСОБА_13 спускався сам, свідок залишився наверху.

Допитаний як свідок ОСОБА_23 повідомив суду, що є батьком ОСОБА_17 13 жовтня 2023 року він разом з дочкою приїхали до кафе, де в цей час хлопці вже прибрали, а потім пішли прибирати в «Полуничку». Продавець «Полунички» не брала участі в прибиранні. Свідок запропонував протягнути подовжувач, щоб провести світло в «Полуничку» та просушити приміщення, оскільки приміщення закритого типу, немає вікон і дверей, на що продавець відмовилася. Продавці « ОСОБА_22 » були на вулиці біля дверей, розмовляли по телефону. ОСОБА_18 пропонував продавцю перенести товар наверх, просушити його, провести інвентаризацію, на що продавець відмовила і сказала, що наступного дня буде інвентаризація, після того як прийде їх електрик і запустить електроенергію.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, частина 2 вказаної статті передбачає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Згідно зі ст. 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час володіння та/або користування нею. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Відповідно до ст. 780 ЦК України шкода, завдана третім особам у зв`язку з володінням та/або користуванням річчю, переданою у найм, відшкодовується наймачем на загальних підставах.

Шкода, завдана у зв`язку з володінням та/або користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати.

Умова договору найму про звільнення наймодавця від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок особливих властивостей чи недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати, є нікчемною.

За положеннями п. 2, 3, 4, 9 ч. 2 ст. 7 Закону статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. № 2189-VIII ( надалі Закон № 2189) індивідуальний споживач зобов`язаний: своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Судовим розглядом встановлено, що на час завдання позивачу шкоди нежитлове приміщення з якого відбулось залиття знаходилося у користуванні ФОП ОСОБА_4 на підставі договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01 жовтня 2023 року зі строком дії до 01 вересня 2026 року ( надалі Договір оренди, т.1 а.с. 39 - 44).

За змістом Договору оренди ФОП ОСОБА_3 « орендодавець» передає у тимчасове користування ФОП ОСОБА_4 нежитлове приміщення загальною площею 108,1 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 літ. «Б-3, В-2», загальною площею 108,1 кв.м. (п.1.1 Договору).

Згідно з п. 4.2, 4.4 Договору оренди, орендар несе повну відповідальність за дотримання правопорядку, правил експлуатації інженерних мереж і будівельних споруд, правил і техніки безпеки, пожежної безпеки і санітарії в приміщенні і на території. Орендар несе відповідальність перед третіми особами за нанесення матеріального збитку з його вини в процесі використання приміщення, в т.ч. перед власниками сусідніх з приміщенням об`єктів.

Право Орендаря на використання майна настає одночасно з підписанням сторонами Договору та Акту прийому-передачі вказаного майна (п.2.1. Договору оренди №1).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 350922235 від 18.10.2023, нежитлове приміщення 2-го поверху, №4-1,4-2,4-3,4-4,4-5 в літ. «Б-3, В-2», загальною площею 108,1 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності, по 1/2 частці у кожного співвласника, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до копії акту приймання передачі майна за Договором оренди від 01.10.2023 вищезазначене нежитлове приміщення було передано орендодавцем орендарю у задовільному стані та придатне до експлуатації ( т.1 а.с. 45).

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу нікчемності Договору оренди та відсутності підстав для відшкодування шкоди орендарем з посиланням на ч. 2 ст. 780 ЦК, виходячи з наступного.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України).

Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно): спільної часткової або спільної сумісної. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встВановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до статті 356 Цивільного кодексу України (далі Кодексу) спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності .

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю ( ч.1,2 ст. 358 ЦК).

В судовому засіданні відповідачі дійсність Договору оренди та фактичне передання нерухомого майна в оренду не заперечували, що свідчить про згоду власника частини нежитлового приміщення ОСОБА_2 на укладення Договору оренди.

Крім цього, в суді першої та апеляційної інстанції ФОП ОСОБА_4 не посилався на те, що завдання позивачу шкоди пов`язано з особливими властивостями чи недоліками речі, про наявність яких він не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати.

Посилання позивач на те, що експлуатація більш ніж три роки м`якого шлангу під мийкою свідчить про його приховані недоліки є припущенням.

З огляду на зазначене, суд правильно встановив характер спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування до них вимог ч. 1 ст. 780 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана третім особам у зв`язку з користуванням річчю, переданою у найм, відшкодовується наймачем на загальних підставах.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 910/7496/17.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Аналіз положень ст. 51 ЦПК України дає підстави для висновку, що заміна первинного відповідача належним відповідачем належить до повноважень суду.

Проте у разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначені правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19); а також у постанова Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 388/351/20 (провадження № 61-4876св22); від 11 січня 2023 року у справі № 645/6452/20 (провадження № 61-16787св21); від 07 грудня 2022 року у справі № 607/10025/20 (провадження № 61-16978 св 21); від 23 листопада 2022 року у справі № 233/1775/21 (провадження № 61-3819св22); від 18 листопада 2022 року у справі № 562/2210/17 (провадження № 61-6720св21); від 16 листопада 2022 року у справі № 761/2815/21 (провадження № 61-8406 св 22) та ін.

Оскільки судом правильно встановлено, що належним відповідачем у справі є ФОП ОСОБА_4 , проте позову до нього не пред`явлено, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення .

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 31 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований