С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 4-с/760/17/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

17 лютого 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенко С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянув у порядку цивільного судочинства справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової Вікторії Іванівни, яка полягає у незнятті арешту з майна Скаржниці.

ІІ. Описова частина

25 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової Вікторії Іванівни, яка полягає у незнятті арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Скаржниця зазначає, що 21.08.1996 вона уклала договір купівлі-продажу вказаної квартири. 01.12.2000 між нею та її дочкою ОСОБА_2 було укладено договір дарування цієї квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П.

В той час, поки ОСОБА_1 вважалася власником квартири, 24.07.2007 на це майно було накладено арешт Солом`янським ВДВС міста Києва за реєстраційним номером обтяження 5353503, на підставі постанови ВДВС Солом`янського РУЮ м. Києва АА 813008 від 12.07.2007.

Згодом ОСОБА_1 подала позов про визнання недійсним договору дарування, згідно з яким вона відчужила квартиру своїй донці.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2008 року (справа № 2-3504-01/08) позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та визнано недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 01.12.2000. Вказане рішення, як зазначає Скаржник, в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

18.12.2024 Скаржниця, як вона вказує, як власник, звернулася до Солом`янського ВДВС м. Києва ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття обтяження зі своєї квартири. У відповідь 03.02.2025 головний державний виконавець Браташова В.І. їй повідомила, що виконавче провадження, згідно з яким внесено запис про арешт в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, відсутнє, оскільки знищене відповідно до правил діловодства.

Скаржниця просить суд визнати бездіяльність державного виконавця Браташової В.І. протиправною; зобов`язати її скасувати арешт на квартиру та вилучити відомості щодо обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З матеріалів справи також вбачається, що раніше ОСОБА_1 зверталася до суду з позовною заявою до Солом`янського ВДВС про скасування арешту майна, проте ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року (справа № 760/6771/25) у відкритті позовного провадження відмовлено з роз`ясненням про можливість звернення зі скаргою на дії державного виконавця у порядку статей 447-449 ЦПК України.

У судове засідання Скаржниця та особа, дії якої оскаржуються, не з`явилися. Від Скаржниці надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій скаргу підтримала. Представник Солом`янського відділу ДВС пояснень на скаргу не надав, у судове засідання не з`явився.

Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Відповідно до встановлених судом обставин справи, на підставі постанови ВДВС Солом`янського РУЮ м. Києва АА 813008 від 12.07.2007, Солом`янським ВДВС 24.07.2007 зареєстровано обтяження (арешт) на належну ОСОБА_2 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером обтяження 5353503.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2008 року у справі № 2-3504-01/08 договір дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначеної квартири визнано недійсним, що фактично означає відновлення права власності Скаржниці на квартиру.

Встановлено, що Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві не має у своєму розпорядженні матеріалів виконавчого провадження, в межах якого було накладено вказаний арешт, у зв`язку з їх знищенням відповідно до встановленого порядку діловодства після спливу строку зберігання. Відомості про вказане виконавче провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень також відсутні.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи.

Частинами другою та третьою статті 451 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення та поновити порушене право заявника.

При виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 Цивільного процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21) зазначено, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19), від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20 (провадження № 12-23гс22) зроблено висновок, що передбачений частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» судовий захист прав та законних інтересів, порушених рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд.

Встановлено, що станом на день розгляду справи відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 у Солом`янському відділі державної виконавчої служби відсутні. Матеріали виконавчого провадження, в межах якого постановою АА 813008 від 12.07.2007 було накладено арешт на майно ОСОБА_1 знищені. Відомостей про наявність будь-яких майнових претензій до ОСОБА_1 з боку стягувачів до суду не надходило.

За таких обставин арешт (обтяження) 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 24.07.2007 за реєстраційним номером обтяження 5353503, накладений на підставі постанови ВДВС Солом`янського РУЮ м. Києва АА 813008 від 12.07.2007, є безпідставним та порушує гарантоване Конституцією і законами України право Скаржниці вільно розпоряджатися своїм майном.

Збереження арешту з 2007 року за відсутності виконавчого провадження, майнових претензій стягувача та за умови виконання судового рішення є невиправданим втручанням у право Скаржниці на мирне володіння своїм майном, що гарантується статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 41 Конституції України.

Разом з тим, у межах провадження за скаргою на бездіяльність органу державної виконавчої служби суд не наділений повноваженнями самостійно скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця. Відтак, ефективний захист права Скаржниці в цьому випадку можливий шляхом зобов`язання уповноваженої посадової особи органу державної виконавчої служби вчинити відповідні дії.

Щодо вимоги про зобов`язання вилучити відомості про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів, суд зазначає, що така форма захисту прямо не передбачена законом, а права Скаржниці будуть повністю захищені у випадку скасування арешту, оскільки після скасування арешту відповідні записи підлягають виключенню з реєстрів у встановленому порядку. Відтак, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Скарга є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд ухвалив:

1. Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт (обтяження) 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 24.07.2007 за реєстраційним номером обтяження 5353503, накладений на підставі постанови ВДВС Солом`янського РУЮ м. Києва АА 813008 від 12.07.2007.

3. У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення її повного тексту.

Суддя: