Житомирський апеляційний суд
Справа №290/864/25 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М.
Категорія 41 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №290/864/25 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк»

на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Кірічука М.М. у с-щі Романові,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Mоnobank» від 20 грудня 2021 року в сумі 17 489,18 грн (загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)) станом на 11 травня 2025 року.

Позов обґрунтований тим, що Mоnobank це мобільний банк, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Mоnobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Mоnobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проєкту Mоnobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. ОСОБА_1 20 грудня 2021 року встановила мобільний додаток Моnobank, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20 грудня 2021 року. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Крім того, в анкеті-заяві позичальник підтверджує, що усе листування щодо цього договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали відповідно до умов договору. Між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 20 грудня 2021 року укладений договір, відповідно до умов якого надано кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановлено кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Взятий на себе обов`язок позивач виконав належним чином, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник належним чином не виконує свої обов`язки, у зв`язку з чим утворилася вказана вище заборгованість.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг у розмірі 10 000 грн та 1 731,35 судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проєкту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами та правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Висновки суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту на зазначену в позові суму не відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам. Ліміт по використанню розраховується та встановлюється банком виходячи з внутрішніх процедур банку та зазначається клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. На суму наданого кредиту банк нараховує проценти. Проценти нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними в тарифах. Відповідно до виписки про рух коштів на рахунку баланс на кінець періоду 11 червня 2025 року складав (мінус) 7 489,18 грн. Тобто загальна сума заборгованості складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту в сумі 10 000 грн та суми овердрафту (мінус по картці), яка становить (мінус) 7 489,18 грн. Кредит збільшується на суму заборгованості за договором за процентами до погашення, за неустойкою, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: процентів за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами, якщо інше не передбачено умовами цього договору. Клієнту була доступна послуга «Розстрочка». Після використання клієнтом ліміту у розмірі 10 000 грн, банк у відповідності до п.п.5.22 розділу 2 Умов і правил, п.п.7 п.10 розділу 4 Умов і правил здійснив списання процентів за користування кредитом, а також договірні списання за послугу Розстрочка у загальному розмірі 7 489,18 грн. На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

За приписами ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша ст.626 ЦК України).

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються ЦК України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

У силу частини першої ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частин першої ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п.6 частини першої ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з частиною першою ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що 20 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (а.с.14-18).

У цій анкеті-заяві зазначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір).

У анкеті-заяві відповідач висловила свою згоду саме на укладення такого договору з використанням мобільного додатку та доступу до електронних інформаційних ресурсів, задля чого отримала відповідний електронний ключ та електронний підпис.

Згідно з п.2 анкети-заяви відповідач просила встановити кредитний ліміт на суму, зазначену в мобільному додатку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1% на місяць із першого дня користування кредитом.

Тобто, зі змісту анкети-заяви відповідач надала дозвіл на встановлення кредитного ліміту на суму, вказану в мобільному додатку.

Підписанням анкети-заяви ОСОБА_1 засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем і відповідним їй відкритим ключем, що буде використовуватися для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису (п.4 анкети-заяви).

Відповідачу згенеровано ключову пару з особистим електронним ключем та відповідним їй відкритим ключем, реквізити якого містяться в анкеті-заяві.

Відповідно до пункту 14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки в банківській системі України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2017 року №78 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 25 лютого 2019 року №42, яке було чинним на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, використання удосконаленого електронного підпису, удосконаленої електронної печатки та простого електронного підпису здійснювалося на підставі договору між банком і клієнтом, який укладався в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим електронним підписом) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

За таких обставин, із урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів доходить висновку про укладеність вказаного вище договору про надання банківських послуг «Mоnobank» між відповідачем та АТ «Універсал Банк».

За приписами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 зроблений висновок про те, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання банківських послуг «Mоnobank» або його окремих частин. Зазначений договір або його окремі частини недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному ст.204 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша ст.629 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 1048,1049,1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною шостою ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційним судом установлено, що на ім`я ОСОБА_1 був відкритий рахунок НОМЕР_1 , чорна карта, зі строком дії картки - до 10/29 (а.с.19). Наведене підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 11 травня 2025 року.

Відповідно до довідки про розмір встановленого кредитного ліміту клієнта ОСОБА_1 через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20 грудня 2021 року за карткою НОМЕР_1 станом на 11 травня 2025 року, кредитний ліміт 20 грудня 2021 встановлений у розмірі 10 000 грн (а.с.20).

Із виписки руху коштів по картці від 11 травня 2025 року за період із 20 грудня 2021 року по 11 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 користувалася карткою НОМЕР_1 . Кредитний ліміт станом на 11 травня 2025 року становить 10 000 грн, заборгованість станом на 11 травня 2025 року 17 489,18 грн. За період із 20 грудня 2021 року по 11 травня 2025 року ОСОБА_1 було перераховано на карту, переведено в розстрочку кошти на суму 22 889,18 грн, а поповнено картковий рахунок на загальну суму 5 400 грн (а.с.13).

Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 20 грудня 2021, укладеного між «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , слідує, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість. Станом на 11 травня 2025 року заборгованість за наданим кредитним договором становить 17 489,18 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) (22 889,18 -5 400) (а.с.11).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з копії довідки про встановлення кредитного ліміту ОСОБА_1 на підставі договору про надання банківських послуг від 20 грудня 2021 року було встановлено кредитний ліміт 10 000 грн. У позовній заяві та в розрахунку заборгованості позивач визначив розмір заборгованості за тілом кредиту 17 489,18 грн, що перевищує кредитний ліміт, встановлений банком. Матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту на вказану суму, а також доказів, які б підтверджували правомірність надання банком відповідачу коштів у більшому розмірі, ніж визначено кредитним лімітом, а тому оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги частини другої ст.530 ЦК України, дійшов висновку про стягнення з відповідача 10 000 грн.

Проте, дослідивши виписку по рахунку, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 користувалася кредитною (платіжною) карткою, тим самим підтверджувала свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту.

Колегія суддів зауважує, що виписка з банківському рахунку є належним доказом, оскільки відображає рух коштів та доводить активне користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання нею своїх обов`язків з погашення кредиту.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року в справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року в справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року в справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року в справі №333/5483/20.

ОСОБА_1 не спростовано доводів позивача щодо отримання та використання відповідачем кредитних коштів, а тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок із повернення фактично отриманої нею суми кредитних коштів, що узгоджується із усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду.

Судом першої інстанції при вирішенні цього спору не враховано, що позивач, звертаючись до суду із позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, пені чи інших платежів, умови яких між сторонами не погоджено.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок заборгованості за наданим тілом кредиту, що є різницею між сумами отриманих ОСОБА_1 коштів та сумами, що зараховані в погашення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «Універсал Банк» просило стягнути із відповідача 17 489,18 грн тіла кредиту.

Із виписки про руху коштів по картці від 11 травня 2025 року за період із 20 грудня 2021 року по 11 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 користувалася карткою НОМЕР_1 . Кредитний ліміт станом на 11 травня 2025 року становить 10 000 грн, заборгованість станом на 11 травня 2025 року 17 489,18 грн. За період із 20 грудня 2021 року по 11 травня 2025 року ОСОБА_1 було перераховано на карту, переведено в розстрочку кошти на суму 22 889,18 грн, а поповнено картковий рахунок на загальну суму 5 400 грн.

Із огляду на викладене вище, заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 20 грудня 2021 року за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк», становить 17 489,18 грн (із розрахунку: 22 889,18 грн 5 400 грн).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 17 489,18 грн.

Відповідно до частини тринадцятої ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За звернення до суду із позовом АТ «Універсал Банк» сплатило 3 028 грн судового збору. Позов задоволений повністю. Отже, рішення суду першої інстанції в частині судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1 731 грн також скасовується та ухвалюється у цій частині нове, яким стягується з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір за подання позову в сумі 3 028 грн, а також судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою в сумі 3 633,60 грн, так як апеляційна скарга задовольняється повністю, що складає суму 6 661,60 грн (3 028+3 633,60).

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20 грудня 2021 року в сумі 17 489,18 грн, а також судовий збір у сумі 6 661,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді: