ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9943/25 Номер провадження 22-ц/814/1033/26Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 вересня 2025 року, ухвалене суддею Андрієць Д. Д., повний текст рішення складений 23 вересня 2025 року

у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2025 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» кошти у розмірі 59 005,10 грн, в тому числі: заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 57 749,08 грн; плату за абонентське обслуговування у розмірі 1256,025 грн; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судовий збір у сумі 3 028 грн, індекс інфляції у розмірі 3 241,70 грн, 3% річних у розмірі 681,92 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі зареєстровані в ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» як споживачі послуг з теплопостачання по о/р № НОМЕР_1 . Позивач надає послуги в повному обсязі у відповідності до якісних показників. Відповідачі у порушення вимог законодавства не здійснювали своєчасної оплати одержаних послуг, в результаті чого допустили заборгованість, яка станом на 25.07.2025 становить 59 005,10 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2025 року позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено.

Солідарно стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії в сумі 59 005,10 грн, 3% річних в сумі 681,92 грн, витрати від інфляції в сумі 3 241,70 грн та з кожного 1009,33 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, які були встановлені Полтавською обласною радою для відповідача станом на 24.02.2022, не змінювались (не підвищувалися) після набрання чинності Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування». Отже, на переконання суду першої інстанції, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» застосовувало до відповідачів тарифи, встановлені уповноваженим органом і у розмірі, що діяли до набрання законної сили ЗУ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування». У зв`язку із викладеним, суд першої інстанції вважав необґрунтованим посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що застосовані позивачем тарифи порушують встановлений мораторій на підвищення тарифів. Враховуючи те, що факт існування заборгованості та її розмір не був спростований відповідачами, суд першої інстанції вважав за можливе задовольнити позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 разом з відзивом на позов надав розрахунок за період 2022-2025 послуг по тарифах, які діяли в опалювальний сезон 2021/2022: загальна сума становить 39 213,65 грн: опалення 21,15 Гкал X 1794,4 грн = 37 951,56 грн, гаряча вода 2 куб х 103,99 грн = 207,98 грн, абон.опалення 41 міс. х 20,67 грн = 846,24 грн, абон.г/в 5,07 x 41 міс = 207,87 грн. Позивач вказував на те, взаємовідносини між позивачем і відповідачем врегульовано індивідуальними договорами про надання послуг, що є публічними договорами приєднання і набули чинності з 01.12.21. ОСОБА_1 на сайті Полтаватеплоенерго не реєструвався, анкету приєднання не подавав, оплатами договір не підтверджував. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в основу розрахунку оплати за опалення і гарячої води покладено тарифи, які були встановлені Полтавською обласною радою для Полтаватеплоенерго у 2021 з визначеним колом споживачів. Проте, саме для споживачів лівобережної частини м. Кременчука, разом з відповідачем, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» почало надавати послуги з листопада 2022 за ціною, яка виявилась для вказаних споживачів вищою ціною, ніж до дати, визначеною Законом №2479-ІХ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування». Водночас суд першої інстанції не дослідив та не надав належної правової оцінки аргументам відповідача щодо: нікчемності договору приєднання, укладеного з порушенням імперативних норм Закону №2479-ІХ; відсутності вольового приєднання відповідача до нового договору постачання; заборони підвищення тарифів саме для відповідача у період дії воєнного стану; відсутності доказів фактичного та якісного надання послуги. Фактично позивач, замінивши постачальника теплової енергії, застосував підвищений тариф, погоджений до введення воєнного стану, але введений у дію вже після його початку, чим порушив пряму законодавчу заборону. Розлога оцінка судом двоставкового тарифу не стосується позиції відповідача. Суд першої інстанції вважав необґрунтованим посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що застосовані позивачем тарифи порушують встановлений мораторій на підвищення тарифів. Очевидно, що суд першої інстанції в цій ситуації не може визначитись з винним у порушенні закону про мораторій. При цьому, цілком очевидно, що саме головного суб`єкта - споживача і платника за послуги суд першої інстанції виключає зі спірних відносин, прямо порушуючи права відповідача. При цьому зауважує, що позивач є надавачем послуг і суб`єктом правовідносин відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а Полтавська облрада, яка визначає ціни, ні. Правовідносини між позивачем і Полтавською обласною радою не є предметом цього позову і має бути окреме вирішення проблеми порушення надавачем комунальних послуг ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» законодавчої заборони. Такі дії є незаконними і призвели до нікчемності умов договору, які суперечать вимогам чинного закону. Договір приєднання, нав`язаний споживачу без реального волевиявлення та з умовами, які порушують Закон №2479-ІХ, є нікчемним у частині встановлення підвищеного тарифу. Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статті 633 ЦК України публічний договір приєднання є дійсним лише за умови добровільного приєднання споживача до його умов. Відповідач не підписував новий договір і не надавав згоди на його укладення, а зміна постачальника відбулася в односторонньому порядку без правових підстав. 01.05.2021 набрав чинності Закон України від 03.12.2020 №1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», яким внесено зміни, зокрема, до Закону України від 09.11.2017 №2189 «Про житлово-комунальні послуги». Так Законом №1060 внесено зміни до організації моделі договірних відносин, а саме запроваджено укладання публічного договору приєднання. У разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Про існування нового постачальника тепла ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_1 і всім споживачам лівобережного Кременчука стало відомо після отримання в грудні 2022 першого загального рахунку за комунальні послуги з суттєво завищеними сумами за тепло. Таке приєднання не може породжувати обов`язок сплачувати кошти за новими тарифами. Вимоги позивача ґрунтуються на недобросовісних та незаконних діях постачальника, що порушують права споживача. Позивач, будучи суб`єктом у сфері публічного регулювання, вийшов за межі своїх повноважень, установивши підвищений тариф усупереч прямій законодавчій забороні. Ціна, відповідно до Закону №2479-ІХ від 29.07.2022 не залежить від назви постачальника комунальної послуги, тобто від заміни постачальника, проте напряму залежить від розміру ціни, яку ОСОБА_1 мав до введення воєнного стану. Саме це невиконання вимоги закону і є прямим порушенням права ОСОБА_1 як учасника правовідносин, що прямо передбачено частиною першою статті 6 Закону №2189-VIII, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Суд першої інстанції не надав цим обставинам правової оцінки, чим допустив істотне порушення норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідачі є співвласниками нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав №436849762 від 25.07.2025 (а.с. 7). Крім того, місце проживання відповідачів зареєстровано за вказаною адресою, що підтверджується довідками з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 12-14).

Загальновідомою обставиною є те, що у зв`язку з нанесеними 24.04.2022 ракетними ударами по теплоелектроцентралі ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», які призвели до значних руйнувань будівель та обладнання й спричинення виникнення пожежі, ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» припинила виробництво та постачання теплової енергії споживачам м. Кременчука.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 20.10.2022 №1508 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було визначено виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води по лівобережній частині міста Кременчука від джерела Кременчуцької ТЕЦ (а.с. 8).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума боргу по о/р № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 25.07.2025 за період з 11.2022 до 03.2025 становить 59 005,10 грн:

- АБ/П.ОП ПТЕ 852,03 грн;

- ОП. У/П ПТЕ 30 649,22 грн;

- ОПАЛЕННЯ.ПТЕ 26 387,90 грн;

- ГАР.ВОД. ПТЕ 711,96 грн;

- АБ/П.ГВ ПТЕ 404 грн (а.с. 5).

Сума нарахованих, відповідно до ст. 625 ЦК України, 3% річних - 681,92 грн, індекс інфляції 3 241,70 грн (а.с. 6).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189-VIII).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема, з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

Частиною першою статті 6 Закону № 2189-VIII передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2189-VIII споживач має право, серед іншого, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої цієї статті Закону №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи)є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відтак, згідно із положеннями ст. 7 Закону №2189-VIII споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, від 18.05.2020 у справі №176/456/17.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» (в редакції станом на час існування спірних правовідносин):

- двоставковий тариф на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води це грошовий вираз двох окремих частин тарифу (умовно-змінної та умовно-постійної);

- умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії - вартість одиниці теплової енергії, визначена з розрахунку на 1 Гкал теплової енергії або відповідно до норми споживання, встановленої органом місцевого самоврядування, як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих прямих витрат на її виробництво та транспортування, що змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуги з постачання теплової енергії;

- умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії - абонентська плата за одиницю теплового навантаження об`єктів теплоспоживання на опалення (1 Гкал/год.) як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії.

Формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження) частин тарифу, застосування яких забезпечує планований річний дохід, що дорівнює сумі планованої річної повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та відповідного річного планованого прибутку, які отримуються за умови застосування одноставкового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку(п. 48 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №291 (далі Порядок №869)

Згідно із п. 50-51 Порядку №869 до умовно-змінної частини двоставкового тарифу на теплову енергію включаються плановані прямі витрати на придбання палива і електроенергії для виробництва теплової енергії власними котельнями та установками з використанням альтернативних джерел енергії та її транспортування, витрати на транспортування природного газу, покупну теплову енергію, а також витрати що включаються до повної планованої собівартості виробництва теплової енергії власними теплоелектроцентралями, теплоелектростанціями, атомними електростанціями, когенераційними установками (крім витрат на власні господарські потреби). До умовно-постійної частини двоставкового тарифу на теплову енергію належать витрати, що включені до планованої повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, крім зазначених у пункті 50 цього Порядку і відповідно віднесених до умовно-змінних витрат, а також витрати на відшкодування втрат та планований прибуток, визначений відповідно до пункту 27 цього Порядку.

В п. 30 Порядку №869 зазначено, що одноставковий тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання складається з планованих витрат, що включаються до повної собівартості, витрат на відшкодування втрат ліцензіата, розрахованих відповідно до вимог цього Порядку, і планованого прибутку.

Отже, суд відзначає, що під час застосування одноставкових тарифів, як умовно-постійні, так і умовно-змінні витрати в тарифі враховувались разом, і споживач, сплачуючи за теплову енергію, компенсував теплопостачальному підприємству одночасно дві частини витрат у складі однієї сплати. В свою чергу після застосування суб`єктом підприємницької діяльності до споживачів двоставкових тарифів плата була визначена окремими платежами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 26.09.2024 у справі №917/1389/23 зазначив, що стаття 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» є спеціальною нормою, яка, виходячи з буквального тлумачення її змісту:

- містить заборону, тобто вимогу про зобов`язання утриматися від вчинення певної конкретної дії - підвищення тарифів;

- стосується конкретного кола осіб відносин, на які цей Закон розрахований - суб`єктів, що наділені відповідними владними повноваженнями стосовно встановлення таких тарифів або внесення змін до них шляхом підвищення.

Положення Закону №2479-IX не містять будь-яких умов чи виключень у частині введення заборони на підвищення тарифів для населення, зокрема щодо тарифів на теплову енергію, починаючи з 19.08.2022, тобто заборона є абсолютною.

У той же час, вказана норма Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» не є нормою-приписом (зобов`язанням) та не містить вимог до постачальників, які здійснюють постачання теплової енергії за регульованими тарифами (до числа яких належить відповідач), щодо вчинення певних дій (внесення змін до договорів, здійснення перерахунку наданих послуг, тощо).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» коштів у розмірі 59 005,10 грн, в тому числі: заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води - 57 749,08 грн; плата за абонентське обслуговування - 1256,02 грн; а також індексу інфляції - 3 241,70 грн, 3% річних - 681,92 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 6 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За приписами статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови, що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

До дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

За приписами статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

При цьому, відповідно до п.1 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Іншого чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем ко-мунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Правил №630, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 18 Правил №630 передбачалося, що споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц (провадження №14-280цс18).За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (стаття 714 ЦК України).

Тлумачення статті 714 ЦК України свідчить, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання енергетичних ресурсів споживачу, є видом договору купівлі-продажу (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №529/613/17-ц, від 22.04.2024 у справі №511/1915/20).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (частина перша статті 632 ЦК України).

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (частина друга статті 632 ЦК України).

Тлумачення частини другої статті 632 ЦК України свідчить, що в цій нормі закріплено принцип стабільності (або відносної неможливості зміни) встановленої сторонами ціни, що є проявом обов`язковості виконання умов договору (стаття 629 ЦК України). У частині другій статті 632 ЦК України допускається наявність винятків, які можуть бути встановлені договором або законом. При цьому в законі або ж договорі обов`язково мають бути визначені як випадки зміни ціни, так і умови такої зміни (постанова Верховного Суду від 19.08.2019 у справі №395/499/16-ц).

Як встановлено судом першої інстанції, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №436849762 від 25.07.2025 (а.с. 7).

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 12-14).

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 (о/р НОМЕР_1 ) (а.с. 5-6).

За період з 11.2022 по 03.2025 утворилася заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в сумі 57 749,08 грн та плата за абонентське обслуговування у розмірі 1256,02 грн, згідно розрахунків заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Крім того, за період з 11.2022 по 03.2025 нараховано індекс інфляції в сумі 3 241,70 грн та 3% річних в сумі 681,92 грн, згідно розрахунків заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» застосовувало до відповідачів тарифи, встановлені уповноваженим органом і в розмірі, що діяли до набрання законної сили ЗУ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування». Суд першої інстанції вважав необґрунтованим посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що застосовані позивачем тарифи порушують встановлений мораторій на підвищення тарифів. Враховуючи те, що факт існування заборгованості та її розмір не був спростований відповідачами, суд першої інстанції вважав за можливе задовольнити позов.

Матеріалами справи, яка переглядається, підтверджується, що у період з листопада 2022 по березень 2025 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з централізованого постачання теплової енергії та послуги постачання гарячої води у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі як власники майна несуть тягар його утримання та зобов`язані дотримуватися умов індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021, текст якого розміщено на сайті підприємства httpp://te.pl.ua.

При цьому колегія суддів враховує, що рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №1508 від 20.10.2022 виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води по лівобережній частині міста Кременчука визначено ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (а.с. 8), тоді, як зміна виконавця у зобов`язанні, не припиняє його дію, зокрема, в контексті того, що відповідач не оспорює той факт, що відповідні житлово-комунальні послуги надавалися.

Розмір тарифів, використаних позивачем для розрахунку, визначений рішенням Полтавської обласної ради №477 від 30.09.2022 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», а заявлений до стягнення розмір заборгованості не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не укладав договір з позивачем, а відтак у нього відсутній обов`язок по сплаті заборгованості, колегія суддів не бере до уваги, оскільки між сторонами у розумінні положень ст. 11 ЦК України існують фактичні правовідносини в сфері надання послуг з централізованого теплозабезпечення у вигляді опалення та подачі гарячої води.

В апеляційній скарзі відповідачем не спростовується факт споживання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а отже користування послугами позивача зі сторони відповідача обґрунтовано прийнято судом першої інстанції до уваги та не спростовано відповідачем під час апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що апеляційним судом переглядається законність і обгрунтованість рішення суду на час його ухвалення (19.09.2025). 06.03.2026 до апеляційного суду через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення відповідача ОСОБА_1 , в яких відповідач просить врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах у подібних справах. Колегія суддів в цій частині зазначає, що у наведених постановах предметом спору є зобов"язання перерахувати вартість постачання теплової енергії та гарячої води. У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, предметом спору є стягнення заборгованості, яка виникла у період з 01.11.2022 по 31.03.2025. Відповідач ОСОБА_1 не звертався до суду із самостійним позовом про здійнення перерахунку вартості постачання теплової енергії та гарячої води. У даній справі не пред"являв зустрічний позов, у розрахунку заборгованості (а.с. 5) не розмежовано вартість послуг за попереднім тарифом та новим, свій контррозрахунок відповідач у даній справі не надавав, що позбавляє суд апеляційної інстанції визначити реальний розмір заборгованості за вказаний період ( за умови пред"явлення зустрічного позову).

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 вересня 2025 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов