Справа № 642/1777/26
Провадження № 2/642/1149/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Харків

Суддя Холодногірського районного суду м. Харкова Проценко Л.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до державного виконавця Кріт Анни Вікторівни, Акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання дій державного виконавця протиправними, зняття арештів, повернення незаконно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2026 року до Холодногірського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державного виконавця Кріт Анни Вікторівни, Акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання дій протиправними, зняття арештів, повернення незаконно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 03.02.2026 на банківські рахунки позивача відкриті в АТ «Ощадбанк» було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця у межах виконавчого провадження. Зазначені рахунки використовуються для отримання соціальних виплат. В подальшому 06.02.2026 та 09.02.2026 позивачкою були подані заяви державному виконавцю, в яких повідомлено, що вказані рахунки використовуються для отримання соціальних виплат. Також 09.02.2026 позивачкою подано заяву до АТ «Ощадбанк» про те, що вказані рахунки використовуються виключно для отримання соціальних коштів. Зазначені заяви були залишені без відповіді, а 17.02.2026 відбулося списання коштів ВПО в сумі 9000,00 грн, та 09.03.2026 списання коштів в розмірі 8542,42 грн. Загальна сума списаних коштів становить 17542,42 грн. Внаслідок незаконних дій відповідачів їй було завдано моральну шкоду, вимогу про стягнення якої оцінює в грошовому еквіваленті 25000,00 грн.

З огляду на викладене позивач просить суд: 1) визнати протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на рахунки призначені для отримання соціальних коштів; 2) зобов`язати державного виконавця скасувати постанови про арешт рахунків позивача; 3) зобов`язати АТ «Ощадбанк» зняти арешт з рахунків позивача; 4) стягнути з відповідачів незаконно списані кошти в розмірі 17542,42 грн.; 5) стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн; 6) стягнути з відповідачів судові витрати.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додатків до неї, суд зазначає таке.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд», встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 447-1 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Вказаними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Отже згідно із зазначеними нормами ЦПК України право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю пов`язане із наявністю судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, та його подальшим примусовим виконанням.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 позовної заяви вбачається, що вимога про визнання дій державного виконавця протиправними в рамках виконавчого провадження № 80133528 від 03.02.2026 з примусового виконання вимоги № Ф-10477-56У виданої 13.02.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області про стягнення заборгованості в сумі 29293,44 грн.

Крім того, до матеріалів позовної заяви додана копія заяви про відкриття виконавчого провадження в якій вказано, що вимога про стягнення грошових коштів стосується стягнення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно зі ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 757/62025/17-ц викладено правовий висновок, відповідно до якого справи про накладення адміністративного стягнення розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте, цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Крім того, суд акцентує увагу, що позовні вимоги про стягнення коштів з відповідачів та відшкодування моральної шкоди є похідними від первісної вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 80133528 від 03.02.2026 з примусового виконання вимоги № Ф-10477-56У виданої 13.02.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області про стягнення заборгованості в сумі 29293,44 грн.

Правила підсудності встановлені у главі 2 ЦПК України, зокрема, щодо предметної, інстанційної та територіальної юрисдикцій.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Вказана позовна заява подана з порушенням визначених вимог щодо предметної та інстанційної юрисдикцій, які встановлені статтями 19 та 23 ЦПК України.

Отже, подана позовна заява з вимогою про визнання дій державного виконавця протиправними, зняття арештів, повернення незаконно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, враховуючи обставини, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду такого позову в порядку цивільного судочинства, водночас оскарження дій державного виконавця має здійснюватися шляхом подання відповідної позовної заяви в порядку адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у цій справі, роз`яснивши позивачу, що вона має право звернутися із заявленими вимогами в порядку адміністративного судочинства до відповідного окружного адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 260, 353-355, 447, 448 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до державного виконавця Кріт Анни Вікторівни, Акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання дій державного виконавця протиправними, зняття арештів, повернення незаконно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.Г. Проценко