УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026року

м. Київ

справа №755/10804/23

провадження № 61-2787ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу Садівницького товариства «Південтеплоенергомонтаж» на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2026 року у справі за позовом Садівницького товариства «Південтеплоенергомонтаж» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Садівницьке товариство «Південтеплоенергомонтаж» (далі - СТ «Південтеплоенергомонтаж») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року

у задоволенні позову СТ «Південтеплоенергомонтаж» відмовлено.

У грудні 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Мостовенка Ю. В., про ухвалення додаткового судового рішення у частині розподілу судових витрат на правничу допомогу

у розмірі 30 000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Мостовенка Ю. В., про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ткач А. І., звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції у розмірі 30 000 грн, задовольнити. Також просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 11 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року скасовано. Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Мостовенка Ю. В., про стягнення судових витрат на правничу допомогу задоволено. Стягнуто з СТ «Південтеплоенергомонтаж» на користь ОСОБА_1 30 000 грн витрат на правничу (правову) допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції та 11 000 грн за розгляд справи у апеляційному суді.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судове рішення у справі ухвалено 12 грудня 2023 року, а п`ятий день припадає на 17 грудня 2023 року (неділя), а тому 18 грудня 2023 року є останнім днем строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення із наданням відповідних доказів на підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. Апеляційний суд вважав, що вищезазначена заява представника відповідача від 18 грудня 2023 року подана у межах процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, а також з дотриманням порядку щодо подання доказів, визначеного статті 83 ЦПК України. Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, помилково виходив з того, що представник відповідача пропустив процесуальний строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Врахувавши співмірність наданої правничої допомоги та гонорару, а також складність справи, апеляційний суд дійшов висновку, що заяви підлягають задоволенню. Стягнув з СТ «Південтеплоенергомонтаж» на користь ОСОБА_1 30 000 грн витрат на правничу (правову) допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції, а також 11 000 грн за розгляд справи у апеляційному суді.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат у розмірі 7 500 грн, пов'язаних з розглядом справи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року відмовлено.

04 березня 2026 року СТ «Південтеплоенергомонтаж» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2026 року скасувати, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року залишити в силі.

1. Касаційна скарга СТ «Південтеплоенергомонтаж» надійшла до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2026 року.

У касаційній скарзі заявник порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови суду апеляційної інстанції доставлено до електронного кабінету товариства 05 лютого 2026 року, надає відповідні докази.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постанова суду апеляційної інстанції від 29 січня 2026 року була зареєстрована 05 лютого 2026 року, забезпечено надання загального доступу 09 лютого 2026 року.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

2. Касаційна скарга СТ «Південтеплоенергомонтаж» мотивована тим, що підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач, відсутні, так як ним пропущено строк для звернення із вказаною заявою, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги СТ «Південтеплоенергомонтаж», колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Із оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України).

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 18 вересня 2023 року представник відповідача направив до суду першої інстанції попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на правову допомогу, який зареєстрований у вхідній кореспонденції суду 18 вересня 2023 року № ЕП-11495. У матеріалах справи наявні докази направлення попереднього орієнтовного розрахунку позивачеві. 31 жовтня 2023 року у судовому засіданні представник відповідача усно заявив про відшкодування витрат на правову допомогу (протокол № 1 судового засідання від 31 жовтня 2023 року, час вчинення запису: 13:03:21).

12 грудня 2023 року у судовому засіданні представник відповідача повторно заявив клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок позивача (протокол судового засідання № 1 від 12 грудня 2023 року, час вчинення запису: 13:26:45).

У встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденний строк, представник відповідача 18 грудня 2023 року через засоби поштового зв`язку направив до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, долучивши докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

22 грудня 2023 року заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення була отримана судом першої інстанції, що підтверджується смс-повідомленням про вручення поштового відправлення № 208, яка була зареєстрована судом 25 грудня 2023 року.

Рішення суду по суті справи було ухвалено 12 грудня 2023 року, тому п`ятий день припадає на 17 грудня 2023 року (неділя).

Відповідно до частини третьої статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день,

Отже, 18 грудня 2023 року є останнім днем строку на подачу представником відповідача до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, із наданням доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням вищенаведеного, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що заявник не пропустив процесуальний строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, представник відповідача надав: копію договору про надання правничої/правової допомоги ОСОБА_1 від 15 вересня 2025 року; копію додаткової угоди № 1-2 від 14 грудня 2023 року до договору про надання правничої/правової допомоги ОСОБА_1 від 15 вересня 2023 року на суму 30 000 грн; копію звіту про надання послуг ОСОБА_1 (виконання робіт) від 14 грудня 2023 року на суму 30 000 грн; копію акта приймання-передачі виконаних робіт ОСОБА_1 (наданих послуг) № 14-12/23 від 14 грудня 2023 року на суму 30 000 грн; квитанцію про оплату - докази оплати ОСОБА_1 послуг до додаткової угоди №1-2 від 14 грудня 2023 року до договору про надання правової/правничої допомоги від 15 вересня 2023 року на суму 30 000 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, представник відповідача надав: додаткову угоду № 1 до договору

№ 03-05/2025 про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року; акт № 1 від 16 жовтня 2025 року приймання-передавання наданих послуг до договору № 03-05/2025 про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року на суму 11 000 грн; попередній розрахунок сум судових витрат від 16 жовтня 2025 року у розмірі 11 000 грн; рахунок на оплату № 1 від 16 жовтня 2025 року - 11 000 грн; квитанцію від 16 жовтня 2025 року про оплату послуг адвоката - 11 000 грн.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦК України).

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, встановивши, що представник відповідача не пропустив процесуальний строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, так як заявив клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу з наданням відповідного попереднього орієнтовного розрахунку таких витрат, до закінчення розгляду справи у суді першої інстанції, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, долучивши доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, тому наявні підстави для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

Таким чином, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих відповідачем, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн, понесених у суді першої інстанції, а також 11 000 грн, понесених у суді апеляційної інстанції.

Верховний Суд зазначає, що такий розмір витрат на правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги.

Доводи у касаційні скарзі про те, що відповідачем пропущено строк для звернення із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, безпідставні та спростовуються вищенаведеним.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які зазначені у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції надано оцінку доказам, наданим на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та застосовано критерії розумності та реальності адвокатських витрат, відтак відсутні підстави вважати, що оскаржуване судове рішення суперечать зазначеній правовій позиції.

По суті доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявницею норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить про необґрунтованість касаційної скарги, оскільки Верховний Суд вже викладав у постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а суд першої та апеляційної інстанції ухвалили судові рішення із врахуванням такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтею 390 ЦПК України, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, частинами першою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання Садівницького товариства «Південтеплоенергомонтаж» про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити Садівницького товариства «Південтеплоенергомонтаж» строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2026 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Садівницького товариства «Південтеплоенергомонтаж» на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2026 року у справі за позовом Садівницького товариства «Південтеплоенергомонтаж» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник