Справа № 274/4523/23
Провадження № 6/0274/1/26
Ухвала

Іменем України

18.03.2026 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Сікорської Ольги Анатоліївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" -

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Сікорська О.А. звернулась до суду з поданням, у якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду закордон боржника - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до погашення заборгованості за виконавчим документом.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Сікорської О.А. знаходиться виконавче провадження ЗВП № 75220556 (АСВП) до складу якого входить ВП № 75205521 від 04.06.2024 з примусового виконання виконавчого листа № 274/4523/23 виданого 25.04.2024 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів"заборгованості станом на 15.06.2023 р., яка виникла за кредитним договором №15434/112/2021 від 10.12.2021 р., у розмірі 59074,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 46844,07 грн., та заборгованості за процентами у розмірі 12230,21 грн.

ВП 75205502 від 04.06.2024 з примусового виконання виконавчого листа № 274/4523/23 виданого 25.04.2024 року Бердичівським міськрайоннім судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" у якості відшкодування судових витрат 2684,00 грн.

26.01.2026 року на адресу приватного виконавця надійшла заява від Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів"№ б/н від 21.01.2026 року, якою стягувач просить звернутися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника- фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Постанови приватного виконавця про відкриття виконавчих проваджень були надіслані рекомендованими листами боржнику.

Окрім цього, з метою забезпечення реального виконання рішення суду 06.12.2024, 05.06.2024 винесені постанови про арешт коштів.

27.01.2026 та 09.02.2026 приватним виконавцем на адресу боржника: АДРЕСА_1 було направлено рекомендованими листами вимоги № 3462 та № 6 263 (рекомендовані повідомлення NR10 та R15) відповідно до яких зобов`язано боржника надати до 24.02.2026 р. виконавцю декларацію про доходи.

Вимога щодо надання декларації, яка мала бути подано протягом 5 днів після отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження так і не була подано.

Окрім того боржнику 27.01.2026 та 09.02.2026 року надсилалися вимоги заявитися до офісу та подати декларацію про доходи до 24.02.2026 року та з`явитися до офісу для дачі, письмових пояснень та пропозицій щодо повернення боргу стягувачу, але останнім було вкотре проігноровано дані вимоги.

В судове засідання приватний виконавець, не з`явилася. Згідно падання виконавець просить суд про розгляд подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за її відсутності.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Європейський суд з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11.2009 прийшов до висновку про формування загальних правил щодо права на свободу пересування, наголосивши, що дане обмеження повинне відповідати одночасно трьом критеріям: 1. Ґрунтуватися на законі; 2. Переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції; 3. Знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам"ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з"ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України визначені статтею 6 Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Зокрема, пунктом 5 частини 1 цієї статті передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, враховуючи наведені вимоги закону для здійснення тимчасового обмеження права громадянина України, яке гарантується Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, повинні бути достатньо вагомі підстави, які б свідчили про необхідність застосування такого заходу (продовження його застосування), насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може, зокрема, свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, тощо.

Згідно пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за поданням приватного виконавця врегульовано статтею 441 ЦПК України. Частинами 1-4 цієї статті передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

У проведеному 1 лютого 2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII та у пункту 18 частини 3 статті 11 Закону № 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Сікорської О.А. знаходиться виконавче провадження ЗВП № 75220556 (АСВП) до складу якого входить ВП № 75205521 від 04.06.2024 з примусового виконання виконавчого листа № 274/4523/23 виданого 25.04.2024 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Льві"заборгованості станом на 15.06.2023 р., яка виникла за кредитним договором №15434/112/2021 від 10.12.2021 р., у розмірі 59074,28 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 46844,07 грн., та заборгованості за процентами у розмірі 12230,21 грн; ВП 75205502 від 04.06.2024 з примусового виконання виконавчого листа № 274/4523/23 виданого 25.04.2024 року Бердичівським міськрайоннім судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" у якості відшкодування судових витрат 2684,00 грн.

Боржник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований за адресою, яка зазначена у виконавчому листі: АДРЕСА_1 .

04.06.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Сікорською О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75205521, згідно якої зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Однак доказів щодо отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження надано до суду не було. Наявність лише копії супровідного листа, адресованого сторонам виконавчого провадження, не може свідчити про обізнаність боржника щодо початку примусового виконання судового рішення.

Також, 05.06.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Сікорською О.А. було винесено постанову про арешт коштів боржника.

06.12.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Сікорською О.А. було винесено постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до електронної відповіді Управління державної міграційної служби України в житомирській області від 10.03.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 ,орган видачі 1814, дата видачі 28.01.2020.

Згідно інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону від 26.01.2026, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 20.10.2024 здійснив виїзд з території України.

Підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання приватного виконавця на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні, непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження), невиконанні та ігноруванні вимог державного виконавця, що виразилось у не з`явленні божником на виклики державного виконавця та ненадання нею жодних пояснень з приводу тривалого невиконання рішення суду.

При цьому держаним виконавцем не доведено, а судом не встановлено у чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання встановленого судовим рішенням та як вжиття такого заходу як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України вплине на виконання судового рішення, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Посилання державного виконавця на те, що боржник на виклики державного виконавця не з`являється слід вважати голослівним, оскільки в наявних матеріалах справи відсутні будь-які відомості про вручення чи надіслання боржнику таких викликів ( боржник тривалий час перебуває за кордоном).

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про факт ухилення боржника від виконання судового рішення у матеріалах справи немає.

Окрім того, дані про вжиті державним виконавцем заходи з виконання рішення та сам факт неповного виконання рішення боржником про це не свідчать.

Крім цього, ОСОБА_1 20.10.2024 виїхав за межі України та на даний час відомостей про його повернення відсутні.

Суд вважає, що наведені в поданні докази не підтверджують, що ОСОБА_1 вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого документа.

Надані приватним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених нею дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, однак в матеріалах відсутні докази отримання боржником кореспонденції, а також докази на підтвердження вчинення ним саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього приватним виконавцем у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані про отримання боржником, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання нею зобов`язань, покладених судовим рішенням, є недостатньо обґрунтованим, передчасним, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 12, 76-81,89,211,247,258-261,354, 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Сікорської Ольги Анатоліївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя : Т.М. Вдовиченко