ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2909/25Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/398/26 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу №601/2909/25, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Булава Оксана Григорівна на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2026 року, постановлену суддею Білосевич Г.С., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна Агровиробнича Компанія» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Ленд» про визнання відсутнім права оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди, -

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна Агровиробнича Компанія», інтереси якої представляє адвокат Русин Ю.Ю., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Ленд» про визнання відсутнім права оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди.

29.01.2026 через систему «Електронний суд» представник позивача - адвокат Русин Ю.Ю. подав до суду клопотання про зупинення провадження по даній справі. Клопотання мотивує тим, на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу щодо висновків про застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, які були викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №513/879/19, постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі №567/3/22 та від 02.06.2025 у справі №144/1440/22, постанові Касаційного господарського суду від 15.10.2024 у справі №910/14543/23, в частині того, що єдиним належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду 29.10.2025 вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду справу № 456/252/22.

Враховуючи те, що позиція судів щодо застосування норм права у подібних правовідносинах різна, виникла необхідність у правовому висновку Верховного Суду, тому адвокат Русин Ю.Ю. просить зупинити провадження по даній справі відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2026 року зупинено провадження по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Західна Агровиробнича Компанія» до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Ленд» про визнання відсутнім права оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди - до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №456/252/22.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Булава Оксана Григорівна просить скасувати ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2026 року у цивільній справі № 601/2909/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що суд зупинив провадження по справі з підстав, передбачених п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, а саме у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах в іншій справі у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою чи Великою Палатою Верховного Суду. При цьому, суд в ухвалі послався на справу №456/252/22, яку 29.10.2025 року прийнято до провадження Великою Палатою Верховного Суду. Однак, правовідносини у даній цивільній справі та правовідносини, які виникли при розгляді справи № 456/252/22, не є подібними. Предметом спору у справі № 456/252/22 є визнання недійсними договорів оренди та зобов`язання повернення земельних ділянок з підстав не підписання та не укладення власником земельних ділянок договорів оренди земельних ділянок з орендодавцем. В нашому ж випадку предметом спору є недотримання відповідачем, на думку позивача, переважного права орендодавця на продовження договору оренди землі у відповідності до ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». Велика Палата Верховного Суду переглядатиме ефективність захисту прав позивача, як власника земельної справи. В справі, яка розглядається Кременецьким районним судом, позивач не є власником земельної ділянки, а орендарем, який оспорює дотримання процедури щодо переважного права орендаря на укладення договору оренди земельної ділянки. Тобто, у даних справах різні сторони, різний характер правовідносин, різний інтерес сторін, різний предмет спору, а тому підстав для застосування п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України у суду не було. Крім того, в суду також не було підстав для обов`язкового зупинення провадження по справі відповівдно до ст. 251 ЦПК України.

Вказують, що суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, порушує як ст. 2 ЦПК України, так і ст. 6 Конвенції, оскільки зупинення провадження по справі може привести до невиправданого затягування строків розгляду даної цивільної справи та порушення принципу правової визначеності.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до суду апеляційної інстанції не поступав.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про зупинення провадження у справі, яка входить до переліку ухвал суду, зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України, і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2026 року зупинено провадження по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна Агровиробнича Компанія» до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Ленд» про визнання відсутнім права оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди - до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №456/252/22.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, вважав за необхідне зупинити провадження по даній справі до вирішення Великої Палати Верховного Суду іншої справи у подібних правовідносинах, що є підставою для застосування пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі може бути прийняття палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду до свого розгляду іншої справи у подібних правовідносинах (стаття 403 ЦПК України).

Зупинення провадження у таких випадках ґрунтується на необхідності забезпечити єдність судової практики та правову визначеність у аналогічних спірних правовідносинах, що також забезпечується за рахунок правового механізму, передбаченому ч. 4 ст. 263 ЦПК України, де визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі №504/2453/15-ц (провадження №61-17850св18), визначаючи наявність передбачених статтею 252 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 10 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у інших справах, які переглядаються у касаційному порядку, вирішуються питання у подібних правовідносинах та від результату їх розгляду залежить можливість розгляду справи, що переглядається.

Надаючи тлумачення терміну «подібні правовідносини» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20 вказала, що цей термін може означати як ті відносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.

Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, тобто суб`єкту, об`єкту та юридичного змісту, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. У визначених випадках, зокрема, пункт 10 частини 1 статті 252, необхідно встановити подібність правовідносин (відносин), що з огляду на значення слова «подібний» не завжди означає тотожність.

Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити подібність правовідносин ні за змістовим, ні за суб`єктним, ні за об`єктним критеріями.

Отже, у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції в ухвалі про зупинення провадження зіслався на справу №456/252/22, яку 29.10.2025 прийнято до провадження Великою Палатою Верховного Суду. Однак, правовідносини у даній цивільній справі та правовідносини, які виникли при розгляді справи № 456/252/22, не є подібними. Предметом спору у справі № 456/252/22 є визнання недійсними договорів оренди та зобов`язання повернення земельних ділянок з підстав не підписання та не укладення власником земельних ділянок договорів оренди земельних ділянок з орендодавцем.

Натомість у даній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна Агровиробнича Компанія» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Ленд» предметом спору є недотримання відповідачем ОСОБА_1 переважного права орендодавця на продовження договору оренди землі у відповідності до ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Також, як вбачається з ухвали від 29.10.25 у справі № 456/252/22 Велика Палата Верховного Суду переглядатиме належність та ефективність захисту прав позивача, як власника земельних ділянок. В справі, яка розглядається Кременецьким районним судом, позивач не є власником земельної ділянки, а орендарем, який оспорює дотримання процедури щодо переважного права орендаря на укладення договору оренди земельної ділянки.

Отже, правовідносини у даній справі та у справі №456/252/22 не є подібними за предметом та підставами позову, умовами застосування правових норм та за суб`єктним складом, їх матеріально-правове регулювання є різним, а тому підстав для зупинення провадження у даному випадку не вбачається.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув, не проаналізував предмети та підстави спорів у справах, свої висновки щодо подібності справ належним чином не мотивував та необґрунтовано задовольнив клопотання позивача, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав щодо зупинення провадження у справі.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що розумність строків розгляду справи згідно ст.2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, а нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Проте, суд першої інстанції наведеного не врахував, помилково зупинив провадження у справі із порушенням положень процесуального закону та всупереч засадам розумності строків розгляду і ефективності судового процесу.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Булава Оксана Григорівна слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись, ст.ст.367, 369, 374, 379, 381-389 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Булава Оксана Григорівна, задовольнити.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів