Провадження № 2/175/2812/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"16" березня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яшиної М.В.,

представника позивача адвоката Гур`євої Л.М.,

представника третьої особи - адвокат Біцулової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Соловйова Світлана Семенівна, ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя, розподіл зазначеного майна, шляхом визнання права власності на його частину,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя, розподіл зазначеного майна, шляхом визнання права власності на його частину, в обґрунтування якого вказує на те, що на початку 2005 року, позивачка ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони покохали один одного та вирішили створити родину.

На момент знайомства позивачка мешкала в м. Краматорську,

ОСОБА_3 мешкав в м. Дзержинську. Містом для спільного проживання було обрано м. Краматорськ Донецької обл.

Спочатку позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стали мешкати разом у позивачки. Потім вони вирішили купити спільну сумісну квартиру для проживання в ній

родиною. Так була знайдена квартира, розташована в АДРЕСА_1 . Ще до укладання договору купівлі - продажу, а саме у вересні 2005

позивачка разом з ОСОБА_3 переїхали у вказану квартиру, де стали вести спільне господарство, мали спільний бюджет.

29.10.2005 року позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно за сумісні кошти було придбано квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , яку було нотаріально оформлено на ОСОБА_3 . У квартирі N АДРЕСА_2 позивачка разом чоловіком прожили весь період спільного життя. Робили ремонти, придбавали побутову техніку, меблі, мали спільний бюджет, приймали в гості родичів та друзів. Влітку разом їздили на відпочинок. Позивачка вважала ОСОБА_3 своїм чоловіком, а він позивачку - своєю дружиною. Сторони пов?язували теплі родинні стосунки. Позивачка особисто сплачувала з квартиру комунальні платежі та планувала бюджет родини.

З початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію

України позивачка з чоловіком забрали до себе в квартиру АДРЕСА_2 сина позивачки, ОСОБА_4 . ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 як внутрішньо-переміщена особа з 29.07.2022 року, та мешкає за вказаною адресою по теперішній час. Позивачка разом з чоловіком здійснювали за сином постійний догляд.

Вказує, що позивачка постійно приймала участь в лікуванні чоловіка, вдома особисто робила масажі, уколи, слідкувала за прийомом ліків ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер в м. Краматорську Донецької Позивачка особисто організувала його похорони та поминки.

Після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини на своє ім`я. Однак нотаріусом їй було роз?яснено, що майно придбане ними під час їх спільного сумісного проживання не є їх спільним сумісним майном та вона повинна з цього приводу звернутися до суду.

Таким чином, позивачка вважає, що оскільки в період з вересня 2005 року до

моменту смерті ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , вони з ОСОБА_3 жили однією родиною як чоловік та жінка без укладання шлюбу, то майно придбане ними спільно у вказаний період, а саме: квартира, розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м., є їх з чоловіком спільною сумісною власністю, у зв?язку з чим позивачці, як дружині, належить його частина.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Біцулова А.А. надавала до суду пояснення, в яких заперечувала проти позовних вимог, вказувала, що ОСОБА_2 вважає, що з 2008 року у період спільного проживання її сина ОСОБА_3 та позивачки між ними могли бути близькі стосунки, проте фактичних шлюбних відносин і проживання однією сім`єю не було. Спільних витрат і ведення спільного бюджету між ними не здійснювалося, придбання майна для спільного користування не було, участі у витратах на утримання житла чи ремонт позивачка не брала. Між ними були відсутні взаємні права та обов`язки, притаманні членам сім`ї, кожен жив своїм життям. До того ж зазначає, що після смерті сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Краматорську Донецької області, за її заявою про прийняття спадщини від 24.06.2024 р. приватним нотаріусом Соловйовою С.С. відкрита спадкова справа № 91/2024. Спадковим майном після смерті ОСОБА_3 є трикімнатна квартира, розташована у АДРЕСА_3 , яка є предметом позову в даній цивільній справі.

Представник позивача адвокат Гур`єва Л.М. у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги. Надала пояснення щодо позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Біцулова А.А. у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову. Надала пояснення, пославшись на письмові пояснення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв не подавав.

Третя особа - приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Соловйова Світлана Семенівна у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подавала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, вичивши матеріали справи і надані суду докази, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , зареєстрованим Билбасівською селищною радою Слов`янського району Донецької області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №21.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №385982901 від 08.07.2024 року, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на праві приватної власності належить ОСОБА_3 з 29.11.2005 року.

Відповідно до акту про фактичне проживання від 20.01.2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 проживала однією родиною, як чоловік та дружина, без укладення шлюбу разом з ОСОБА_3 починаючи з вересня 2005 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Також на підтвердження спільного проживання сторона позивача надалакопії письмових доказів, а саме: трудову книжку ОСОБА_3 , пенсійне посвідчення ОСОБА_3 , товарний чек магазину «Елма-сервіс», чек на покупку холодильника, наряд замовлення на демонтаж та встановлення електричного водонагрівального баку, родинні світлини, медичну карту амбулаторного хворого, пояснення ОСОБА_6 ..

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи та без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів, відповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача, у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин, суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2021 року у справі № 677/1893/18.

Так судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Краматорську Донецької області, за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 24.06.2024 р. приватним нотаріусом Соловйовою С.С. відкрита спадкова справа № 91/2024. Спадковим майном після смерті ОСОБА_3 є трикімнатна квартира, розташована у АДРЕСА_3 , яка є предметом позову в даній цивільній справі.

Також з заявою про прийняття спадщини 24.06.2024 року до приватного нотаріуса Соловйової С.С. зверталась позивачка.

Таким чином у встановивши зміст і характер відносин між учасниками справи, з урахуванням установлених обставин щодо наявності спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , а також пред`явлення позивачем вимог, що стосуються нерухомого майна померлого, яке є предметом спадкування, може вплинути на розмір часток спадкоємців у спадщині, що може свідчити про наявність спору між позивачкою та спадкоємцем померлого ОСОБА_2 щодо обсягу спадкового майна та розміру її частки у спадщині.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачка пред`явила позов без залучення всіх обов`язкових відповідачів, що є безумовною підставою для відмови у його задоволенні.

Позивачка не позбавлена права на звернення до суду з вимогами до належних відповідачів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у цивільній справі № 203/4195/20.

ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Таким чином, з урахуванням того, що предметом спору є нерухоме майно померлого, враховуючи, що ОСОБА_2 , яка є матір`ю померлого звернулась з заявою про прийняття спадщини після, суд приходить до висновку, що позивачем заявлено вимоги до неналежного відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні позову до Краматорської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Соловйова Світлана Семенівна, ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя, розподіл зазначеного майна, шляхом визнання права власності на його частину слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 11-13, 48, 76-80, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Соловйова Світлана Семенівна, ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя, розподіл зазначеного майна, шляхом визнання права власності на його частину відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова