ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 лютого 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6009/25

Головуючий у першій інстанції Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/460/26

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська міська рада, Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому проси встановити факт, що він самостійно виховує та утримує двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народилися дочка сторін ОСОБА_3 , а 01 липня 2013 року син ОСОБА_1 . Судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2021 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 31 серпня 2021 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2024 року визначено місце проживання малолітніх дітей разом з батьком, ОСОБА_1 .

Указував, що мати дітей на день звернення з цим позовом проживає у Німеччині, має іншу сім`ю та рідко буває в Україні. Позивач одноособово займається вихованням дітей та несе всі матеріальні витрати щодо їх утримання. ОСОБА_1 мобілізований до лав ЗСУ і перебував у навчальному центрі в/ч НОМЕР_1 , після чого його буде направлено для проходження військової служби. Встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей необхідно для подання рапорту про звільнення із ЗСУ на підставі ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту задоволено. Встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в ході розгляду справи судом першої інстанції не залучено до участі у справі в/ч НОМЕР_1 , яка не є безпосередньо підпорядкованою Міноборони, а входить до складу ЗСУ. Міноборони не має повноважень щодо звільнення зі служби та прийняття на службу військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 або ж будь-якої іншої військової частини, яка входить до складу ЗСУ.

Представник Міноборони зазначає, що за судовою практикою Верховного Суду відсутність порушеного, невизнаного або оспорюваного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови у позові. Позивачем не долучено належних і допустимих доказів, які б підтверджували порушення, невизнання або оспорювання відповідачкою прав і обов`язків ОСОБА_1 , як батька спільних неповнолітніх дітей, на їх виховання та утримання. Отже, суд першої інстанції, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України мав закрити провадження у справі у разі відсутності предмету спору.

Вважає помилковим висновок районного суду про самостійне утримання позивачем неповнолітніх дітей, зважаючи на те, що з ОСОБА_2 в судовому порядку стягнуто аліменти на утримання дітей. У ході судового розгляду встановлено, що аліменти стягуються виконавчою службою, і заборгованість з їх сплати відсутня. Отже відповідачка виконує свій обов`язок щодо утримання дітей нарівно з позивачем, а доводи ОСОБА_1 про одноособове виховання та утримання дітей не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що за обставинами справи та її матеріалами доведено, що позивач, який є військовослужбовцем, самостійно виховує та утримує двох дітей. Установлення цього факту позивачу необхідно для розірвання контракту про проходження військової служби, оскільки згідно з вимогами ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» саме встановлення такого юридичного факту надає військовослужбовцю підставу для звільнення з військової служби.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с. 11, 12).

Сторони з 21 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2020 року розірвано (а.с. 13).

Постановою старшого державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 20 жовтня 2021 відкрито виконавче провадження № 67200717 на виконання судового наказу № 751/6374/21, виданого 19 жовтня 2021 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 31 серпня 2021 року (а.с. 29).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2023 року визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).

Згідно з довідками Чернігівської гімназії № 14 Чернігівської міської ради від 04 листопада 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчаються у гімназії. Батько ОСОБА_1 постійно приділяє належну увагу вихованню дітей, регулярно відвідує батьківські збори, контролює успішність дочки та сина, дбає про матеріальне забезпечення та їх стан здоров`я. Мати ОСОБА_2 за 2021-2024 навчальні роки не брала участі у вихованні дітей, жодного разу до школи не з`являлась, успіхами та вихованням дітей не цікавиться (а.с.18, 19).

У відповіді на адвокатський запит за підписом в.о. директора гімназії та класних керівників міститься інформація про те, що вихованням здобувачів освіти Чернігівської гімназії № 14, а саме: учня 6-Б (7-Б) класу ОСОБА_1 , та учениці 7-А (8-А) класу ОСОБА_7 упродовж тривалого часу (4 роки) займається винятково їхній батько ОСОБА_1 . ОСОБА_8 навчання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в закладі освіти батько постійно цікавиться навчанням та поведінкою своїх дітей, слідкує за записами у щоденниках сина та доньки, завжди попереджає класних керівників про відсутність (та її причину) дітей на заняттях. ОСОБА_1 бере активну участь у виховних заходах, постійно присутній на батьківських зборах, є активним учасником батьківських чатів. Часто спілкується з адміністрацією гімназії та класними керівниками, вносячи пропозиції щодо покращення організації освітнього процесу та безпеки в закладі освіти. Натомість мати, ОСОБА_2 , за час навчання дітей в гімназії жодного разу не з`являлася в заклад освіти, навчальними досягненнями сина та доньки не цікавилася, у батьківському чаті відсутня (а.с. 20).

Згідно з характеристикою від 03 червня 2025 року, виданою керуючим ОЖБК м. Чернігова, ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з двома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матір`ю дітей є ОСОБА_1 . У 2020 році мати та батько розлучилися. З цього часу діти проживають виключно з батьком, який їх повністю утримує, сам виховує та забезпечує усім необхідним. Мати жодної участі у вихованні дітей не бере, життям дітей не цікавиться. З 2020 року помічена за адресою місця проживання дітей не була. Батько дітей послідовний, організований, серед мешканців будинку користується повагою. Завжди ввічливий і готовий прийти на допомогу чоловік. Постійно робить свій внесок у розвиток будинку. Спиртними напоями не зловживає. Жодного разу не був помічений у нетверезому вигляді (а.с. 24).

Довідка Чернігівського спортивного клубу «Рукопашний бій» від 04 червня 2025 року свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно займається в спортивному клубі на протязі 5 років. Виключно батько дитини ОСОБА_1 займається вихованням дитини та сплачує за тренування і поїздки на змагання, за необхідний інвентар (а.с. 25).

Згідно з повідомленням керівника дитячої студії танцю «Віта Денс» від 04 червня 2025 року виключно батько учениці ОСОБА_3 ОСОБА_1 здійснює оплату за тренування дочки у студії, а також оплачує її участь у змаганнях та пошив танцювальних костюмів (а.с. 26).

За довідкою командира в/ч НОМЕР_1 від 06 червня 2025 року ОСОБА_1 , 1982 року народження, перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 з 16 травня 2025 року (а.с. 30).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 29 листопада 2024 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та Дортмунд Фрідріх-Майкл (а.с. 31-33).

Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, складеним головним державним виконавцем Титарчуком М. у ВП № 67200717, станом на 23 червня 2025 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів відсутня (а.с. 27-28).

Відповідно до інформації ГЦОСІ ДПС України від 24 вересня 2025 року ОСОБА_2 з 2018 року виїжджала за кордон, з 09 червня 2022 року до лютого 2025 року постійно перебувала за кордоном, 02 лютого 2025 року заїжджала в Україну, з 05 лютого 2025 року виїхала за кордон та не поверталась (а.с. 57).

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Частиною 4 ст. 19 ЦПК України визначений перелік справ, для розгляду яких призначено спрощене позовне провадження, а саме: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Главою 10 ЦПК України встановлені правила розгляду справ у порядку спрощеного провадження.

За приписами ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, судове засідання призначено на 07 жовтня 2025 року о 12 год. 30 хв, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 42-43).

Дійшовши висновку про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд першої інстанції послався на ч. 4 ст. 19 ЦПК України, при цьому залишив поза увагою, що предметом спору є встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітніх дітей, отже, спір виник із сімейних правовідносин, а тому відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України ця справа не могла бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що районний суд, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає обов`язковому скасуванню.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника про відсутність у матеріалах цієї справи письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання цього спору.

Апеляційний суд погоджується з доводами Міноборони про помилковість висновку районного суду щодо доведеності позивачем обставин самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченому ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Підпунктом "г" п. 1 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається ч. 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 ч. 12 наведеної статті передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах: в тому числі, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Отже, доведенню у справі про встановлення цього юридичного факту підлягають не лише обставини самостійного виховання батьком дітей, а і їх самостійного утримання, оскільки за конструкцією наведеної вище статті лише сукупність обставин виховання та утримання дитини/дітей однією особою створює підстави для її звільнення з військової служби.

У справі встановлено, що судовим наказом Новозаводського районного суду у м. Чернігові від 29 вересня 2021 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 31 серпня 2021 року.

На виконання судового наказу постановою державного виконавця від 20 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження. Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів станом на 23 червня 2025 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів відсутня.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач пояснював особисто, що колишня дружина не бере участі у вихованні дітей, хоча і сплачує аліменти.

Беручи до уваги наведене вище, доводи ОСОБА_2 про самостійне утримання неповнолітніх дітей не знайшли підтвердження та спростовуються матеріалами справи і встановленими в ній обставинами. Отже, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту, оскільки доводи ОСОБА_1 про здійснення самостійного утримання дітей суперечать обставинам справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим апеляційну скаргу Міноборони належить задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції, та відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає хибними доводи скаржника про відсутність предмету спору у цій справі та необхідність закриття у ній провадження із зазначених підстав. Надання заперечень проти позову є процесуальним правом, а не обов`язком особи, тому неподання ОСОБА_2 відзиву на позов з відповідними запереченнями не свідчить про відсутність порушеного, невизнаного або оспорюваного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача. Заяви про визнання позову або про відсутність заперечень щодо встановлення заявленого юридичного факту від імені ОСОБА_2 у матеріалах справи також відсутні, отже спір має вирішуватися по суті заявлених вимог.

Суд вважає належним процесуальний склад учасників цієї справи, виходячи з того, що саме Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають ЗСУ, до складу яких входить в/ч НОМЕР_1 , у якій проходить службу позивач.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подачу апеляційної скарги Міністерством Оборони України сплачено 1 453,44 грн судового збору (а.с. 81 зворот). Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду та відмовляє у задоволенні позову, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених учасниками справи, пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути з ОСОБА_1 на користь Міноборони 1 453,44 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 7 ч. 3 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2025 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України 1 453,44 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Міністерство оборони України, місце знаходження: просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, .

Повне судове рішення складено 13 лютого 2026 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова