Справа № 685/163/26
Провадження № 2/685/305/26
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 березня 2026 року селище Теофіполь

Суддя Теофіпольського районного суду Хмельницької області Турчин-Кукаріна І.В. під час вирішення питання про прийняття до розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

До Теофіпольського районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 02.03.2026 позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» залишено без руху та відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України позивачеві надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.

Ухвалу про залишення позову без руху позивач та його представник, відповідно до довідок про доставку електронного документа, отримали в електронному кабінеті о 13:01 год 03.03.2026 .

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Таким чином, встановлений судом строк на усунення недоліків позовної заяви сплинув 13.03.2026.

Зазначення у позовній заяві обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, відповідно до ст. 175 ЦПК України, є обов`язком позивача.

Однак усупереч вимогам ухвали Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 02.03.2026, позивач не усунув недоліки позовної заяви, а саме не зазначив у позовній заяві обґрунтованого арифметичного розрахунку заявлених до стягнення сум із зазначенням: строку (періоду) нарахування сум відсотків та суми основного боргу, на яку вони нараховані; формул розрахунку і арифметичних дій щодо кожної суми; пояснень використаних у розрахунках цифр з посиланням на відповідні докази чи інші розрахунки, які ґрунтуються на доказах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, у тому числі у справі «Абрамова проти України» (заява № 41988/08), пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду із позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, право на доступ до суду має бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним або ілюзорним». Це зауваження особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке займає у демократичному суспільстві право на справедливий суд (див. рішення у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), заява № 40160/12, пункт 77, від 05.04.20148 та зазначені у ньому справи). Проте право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб.

Встановлюючи такі правила, Договірні держави користуються певною свободою розсуду. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету та якщо немає розумної пропорційності між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. згадане рішення у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), пункт 78) (пункти 39-41 зазначеного вище рішення Суду).

Право на доступ до суду не є абсолютним: воно може бути обмежене необхідністю дотримання визначених законом вимог, які, однак, не повинні порушувати сутність права.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суддя визначила на підставі процесуального закону, відповідно до вимог процесуального закону та для його виконання конкретні заходи, які потрібно вжити позивачеві для прийнятності його позовної заяви.

Зазначені вимоги були реальними для виконання у встановлений судом строк, містили посилання на відповідні положення закону, що дало змогу переконатись у передбаченості такої вимоги законом, грунтувались на необхідності виконати завдання цивільного судочинства, забезпечивши дотримання основних засад цивільного судочинства, у тому числі щодо змагальності сторін, рівності учасників судового процесу перед законом та судом.

Заходи, які потрібно було вжити позивачеві для дотримання процесуальних вимог щодо прийнятності позовної заяви, не нівелювали сутність права на звернення до суду, а були необхідними, оскільки відсутність чіткого розрахунку обгрунтованості сум, заявлених до стягнення, перешкоджає суду перевірити реальність потреби в захисті, застосувати для цього необхідний спосіб захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, свободи чи інтересу, а відповідачу - реалізувати право на захист від позову.

За змістом ст. 13 ЦПК України, сторони справи несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).

Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, і таке неусунення недоліків позовної заяви перешкоджає подальшому руху позовної заяви, позовну заяву з доданими до неї документами слід повернути позивачеві.

Одночасно, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, слід роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ураховуючи наведене, керуючись статтями 175, 185, 258-261, 353-355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву (з доданими до неї документами) Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, з моменту її підписання суддею.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду відповідно до ст. 354 ЦПК України може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ухвали) безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складено та підписано 17.03.2026.

Суддя Турчин-Кукаріна І.В.