Справа №403/704/25 провадження № 2/403/193/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2026 року с-ще Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю.,
при секретарі судового засідання Могиленко К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позов обгрунтовується тим, що 29 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (з 23 червня 2026 року назву змінено на ТОВ «ФК «Гелексі»), як позикодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір позики №205132, за яким товариство надало відповідачу на умовах строковості, поворотності та оплатності в якості позики грошові кошти в сумі 5000,00 грн. на наступних умовах: стандартна процентна ставка - 0.01% в день, розмір комісії - 1,9%, підвищена комісійна винагорода у випадку прострочення терміну платежу - 3,0% : сума кредиту - 2000,00 грн.; строк кредиту - 14 днів; стандартна процентна ставка - 2,0%. Вказаний кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом його підписання відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач прохав стягнути із ОСОБА_1 на його користь зазначену вище суму заборгованості.
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2423,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «Гелексі» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подав.
ІІ. Заяви та клопотання.
Представник позивача згідно заяви, викладеної в прохальній частині позовної заяви, не заперечував проти винесення судом заочного рішення в справі (а.с.5).
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.33-34).
В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 12 лютого 2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
29 грудня 2020 року між ТОВ «ФК «Гелексі», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір позики №205132 (далі - Договір, договір позики, договір №205132), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора vq1qzs70 (а.с.6-10).
Згідно з умовами укладеного Договору (пункти 1.1, 1.2, підпункти1.1.1, 1.1.5) ТОВ «ФК «Гелексі» надає відповідачу ОСОБА_1 в безготівковій формі (шляхом зарахування на банківський рахунок позичальника) позику у сумі 5000,00 грн. зі строком повернення позики (терміном платежу) 27 січня 2021 року, а відповідач зобовязується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору.
За змістом підпунктів 1.1.2.1, 1.1.2.2, пунктів 1.1.3, 1.1.4 Договору плата за користування позикою становить: у виді процентів - 0.01% в день від поточного залишку позики; комісії - 1.3% в день від початкового розміру позики відповідно до п.п.1.1.1 Договору; нарахування процентів та комісії здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою.
Відповідно до підпункту 3.2.3 Договору позичальник має право продовжити строк Договору (не більше 3-х разів поспіль) та повернути позику до закінчення строку, на який був продовжений строк Договору.
У разі продовження строку Договору позичальником нарахування процентів та комісійної винагороди за Договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк Договору (пункт 4.4 Договору).
Позичальник зобовязаний не пізніше дати, вказаної в п.п.1.1.5 Договору, повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором та додатками до нього; при продовженні строку Договору сплатити проценти, комісійну винагороду та штрафи (в разі їх наявності) за користування позикою у день продовження строку Договору (підпункти 3.4.1, 3.4.2 Договору).
Відповідно до пункту 4.1 Договору позичальник зобовязується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобовязання, встановлені Договором. не пізніше 27 січня 2021 року.
Повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору та розміщується в Особистому кабінеті (пункт 4.2 Договору).
Згідно з Графіком платежів відповідачем ОСОБА_2 кредиту здійснюється шляхом сплати ним суми позики 5000,00 грн., процентів за користування позикою в сумі 14,5 грн. та комісійної винагороди за користування позикою в сумі 1885,00 грн., а всього: 6899,50 грн. (а.с.10).
Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в п.п.1.1.5 Договору включно (пункт 4.3 Договору).
29 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, викладеними в паспорті позики (а.с.11-13).
29 грудня 2020 року ТОВ «ФК «Гелексі» на виконання умов договору позики було здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі 5000 грн. 00 коп. на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 , електронним платіжним засобом до якого є банківська картка № НОМЕР_1 , що відповідає сумі кредиту та способу його надання згідно з умовами укладеного між сторонами Договору (а.с.18).
Під час судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення ним 29 грудня 2020 року договору позики та отримання від позивача в позику грошових коштів у зазначеному вище розмірі.
Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі або частково відповідачем ОСОБА_1 під час судового розгляду також надано не було.
Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні.
23 червня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» змінило назву на ТОВ «ФК «Гелексі» (а.с.45-46).
V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі.
За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.
Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону).
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що договір позики №205132 від 29 грудня 2020 року був підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора vq1qzs70, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами.
В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора, укладення кредитного договору було б технічно неможливим.
Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.
Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «ФК «Гелексі» щодо здійснення саме відповідачем ОСОБА_1 електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора vq1qzs70 суду надано не було.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обовязковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобовязання його сторони набувають обовязки (а не лише субєктивні права), які вони мають виконувати (див. постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (див. постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20).
Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування факту отримання грошових коштів за договором позики, укладеним між ним з позивачем ТОВ «ФК «Гелексі» та презумпцію його правомірності.
Зазначений договір з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавався судом недійсним.
Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Перевіряючи обґрунтованість предявленої до стягнення суми заборгованості відповідача за договором позики, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що визначений договором позики розмір грошових коштів, які були надані відповідачу в якості кредиту, становить 5000,00 грн..
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума внесених відповідачем грошових коштів на погашення позики відсутня.
Отже, розмір заборгованості відповідача за сумою позики становить 5000,00 грн..
В усталеній практиці Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу н е можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобовязання.
Судом по справі встановлено, що визначеним в підпункті 1.1.5 Договору строком повернення позики є 27 січня 2021 року і обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісій за цим Договором також здійснюється до строку повернення позики, зазначеному в підпункті 1.1.5 Договору, що безпосередньо узгоджено сторонами в пункті 4.3 Договору.
Нарахування позивачем, як позикодавцем, процентів та комісій за користування позикою саме до 27 січня 2021 року включно відповідає Графіку платежів, який є невідємним додатком до Договору та згідно з яким сторони визначили суми процентів та комісій, що підлягають сплаті відповідачем за користування наданою йому ТОВ «ФК «Гелексі» позикою.
Отже, узгоджений сторонами кредитного договору період нарахування первісним кредитором процентів за користування наданим відповідачу ОСОБА_1 кредитом становив саме 29 днів (з 29 грудня 2020 року по 27 січня 2021 року), а тому нарахування процентів в сумі по 0,50 грн. за кожний день (0,01% від 5000,00 грн.) протягом цього періоду є правомірним, оскільки відповідає підпунктам 1.1.2.1, 1.1.5 та пункту 4.3 договору позики і становить 14,50 грн. ( 0,50 грн. х 29 днів).
З цих же підстав також є правомірним є нарахування позивачем комісії за період з 29 грудня 2020 року по 27 січня 2021 року (визначений договором строк користування позикою), із розрахунку 65,00 грн. в день (1,3% від 5000,00 грн.), що становить 1895,00 грн. (29 дні х 65,00 грн.).
У постанові від 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 виснувала: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після предявлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обовязок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обовязок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобовязань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до предявлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обовязок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобовязання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи предявлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання зобовязання. Зазначене є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобовязання».
Враховуючи, що позика надавалась строком на 29 днів до 27 січня 2021 року включно, то позивач ТОВ «ФК «Гелексі» має право стягнути заборгованість з нарахованих та несплачених процентів за користування позикою, а також за комісійною винагородою у межах погодженого сторонами строку користування позикою
Натомість подальше, поза цим строком (після 27 січня 2021 року), нарахування передбачених Договором процентів та комісії за користування відповідачем грошовими коштами, наданими у позику, є необґрунтованим та таким, що не відповідає умовам Договору.
Доказів продовження відповідачем ОСОБА_1 строку договору позики згідно з підпунктами 3.2.3 та 3.4.2 Договору, зокрема, шляхом сплати ним процентів так комісійної винагороди за користування позикою у день продовження такого строку, позивачем суду надано не було і обставина не вчинення відповідачем таких дій безпосередньо підтверджується наданим ТОВ «ФК «Гелексі» розрахунком заборгованості, з якого вбачається відсутність внесення ОСОБА_1 будь-яких грошових коштів на оплату процентів та комісійної винагороди як станом на 27 січня 2021 року, так і в подальшому.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вимог про застосування наслідків порушення грошового зобовязання, зокрема за прострочення сплати суми позики та інших платежів згідно з ч.2 ст.625 ЦК України (стягнення з відповідача індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми) позивач не заявляв, обгрунтований розрахунок зазначених сум, як таких, що підлягають стягненню з відповідача, до суду позивачем також не подавався.
За вказаних обставин, враховуючи на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України зазначені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин та диспозитивність цивільного судочинства, суд, здійснюючи розгляд справи в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що розмір процентів та комісійної винагороди відповідно до умов договору позики №205132 від 29 грудня 2020 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК «Гелексі», становить 1899,50 грн., з яких: 14,50 грн. (проценти) та 1885,00 грн. (комісійна винагорода) за період з 29 грудня 2020 року по 27 січня 2021 року включно.
На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт не виконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики №205132 від 29 грудня 2020 року щодо повернення суми позики, процентів та комісії у розмірах та строки, передбачені цим договором, та приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Гелексі» заборгованості за: сумою позики - 5000 грн. 00 коп., процентами - 14,50 грн. та комісією - 1885 грн. 00 коп., а всього в загальному розмірі 6899 грн. 50 коп..
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №156/268/21 від 03 серпня 2022 року, при вирішенні спору спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд, особливо при заочному порядку розгляду справи. Проте це означає лише те, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону.
Отже, висновок суду про часткове задоволення позову, при відсутності заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову, грунтуються саме на дослідженні судом умов укладеного ним з ТОВ «ФК «Гелексі» договору позики та вимогах закону, а тому не може свідчити про порушення судом обов`язку доказування, передбаченого ст.81 ЦПК України.
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ТОВ «ФК «Гелексі» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2423 грн. 00 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8 (а.с.1).
Враховуючи, що визначений законом розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачем становить 2422 грн. 40 коп., розподіл судових витрат здійснюється судом, виходячи саме із зазначеної суми, оскільки обовязок щодо сплати судового збору в іншій частині (00 грн. 60 коп.), не може бути покладений на відповідача, як такий, що перевищує встановлений законом розмір.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).
Враховуючи надані на підтвердження розміру понесених ТОВ «ФК «Гелексі» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. письмові докази (копії договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, акту №919 наданих послуг правничої допомоги за цим договором від 01 вересня 2025 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Рудзея Ю.В., довіреності від 09 липня 2025 року), а також часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення визначеного адвокатом Рудзеєм Ю.В. розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення на користь позивача ТОВ «ФК «Гелексі» з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1382 грн. 14 коп. (27,642781% від 5000,00 грн., де 27,642781% - відсоток, що відповідає розміру задоволених позовних вимог).
Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики №205132 від 29 грудня 2020 року в загальній сумі 6899 грн. 50 коп. (шість тисяч вісімсот девяносто девять гривень пятдесят копійок).
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 669 грн. 62 коп. (шістсот шістдесят дев`ять гривень шістдесят дві копійки).
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» в порядку розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1382 грн. 14 коп. (одна тисяча триста вісімдесят дві гривні чотирнадцять копійок).
Повне ім`я та найменування сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 17 лютого 2026 року.
Суддя С.Ю.Атаманова