Справа № 951/900/25
Провадження №2/951/86/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Лавренюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Горохівської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 49075,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №399854377 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору Товариство надає позичальнику грошові кошти у розмірі 16100,00 грн, на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредитної лінії. Згідно з умовами Договору сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,98 процентів за кожен день користування кредитом і становить 357,70 % річних. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за Договором кредитної лінії виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 16100,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , номер якої вказано ОСОБА_1 при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті.

22.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за Договором кредитної лінії №399854377 позивачу ТОВ «Таліон Плюс» за Договором факторингу №МВ-ТП/32.

ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, відтак утворилась заборгованість за Договором кредитної лінії №399854377 від 20.01.2025 в сумі 49075,52 грн, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 16099,50 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 32976,02 грн.

17.09.2025 ТОВ «Таліон Плюс» було достроково розірвано Договір шляхом направлення відповідачу відповідного повідомлення, а тому з 17.09.2025 припинилося право позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом, передбачених Договором.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за Договором кредитної лінії №399854377 від 20.01.2025 у розмірі 49075,52 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою судді від 30.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 26.01.2026.

22.01.2026 представником відповідача - адвокатом Пузіним Д.М. подано відзив на позовну заяву, у якому вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не укладав та не підписував кредитний договір №399854377 від 20.01.2025 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в електронному вигляді, так як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідач не отримував, а позивачем не надано будь-яких доказів, що електронний підпис (або ідентифікатор), яким підписано електронний договір №399854377, належить саме відповідачу. Також звернув увагу, що наданий позивачем в якості доказу кредитний договір №399854377 від 20.01.2025 взагалі не містить ані одноразового ідентифікатора, ані ЕЦП, а тому вважає, що вказаний договір не підписаний жодною із сторін та є нікчемним.

Також представник відповідача зазначає, що позивачем не додано доказів про те, що відповідач був належним чином ідентифікований під час реєстрації в системі фінансової установи (наприклад, через BankID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту), що допомогло б встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення договору, також, не надано доказів того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить відповідачу. Окрім цього, не надано підтвердження того, що особа самостійно ввела свої персональні дані (ПІБ, ІПН, паспортні дані, реквізити банківської картки), які співпадають з її ідентифікаційними даними.

Серед іншого, в обгрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідача покликається на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу від ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 399854377 від 20.01.2025 та отримання саме відповідачем вищезазначених коштів, докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Звернуто увагу суду, що розрахунки заборгованості за договором є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Відтак вважає, що розрахунки заборгованості за договором, надані позивачем, не є належними доказами наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Крім цього, представник відповідача зазначив, що на підтвердження переходу права грошової вимоги позивач надав копію Договору факторингу № МВ-ТП/32 від 22.04.2025, однак на теперішній час відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, відповідно до Договору факторингу № МВ-ТП/32 від 22.04.2025, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитодавець) та ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Також вказує, що заборгованість за відсотками у розмірі 32976,02 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, удвічі перевищує розмір боргу за кредитом, що не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів.

Ураховуючи викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 (а.с. 88-97).

Ухвалою суду від 26.01.2026 розгляд справи відкладено на 03.02.2026.

30.01.2026 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, вважає безпідставними з огляду на таке.

З приводу заперечень представника відповідача щодо укладення договору, представник позивача звернув увагу, що 20.01.2025 відповідач в особистому кабінеті заповнив заявку на отримання кредитних коштів та підтвердив актуальність персональних даних, в тому числі дані про електронну пошту та фінансовий абонентський номер, які використовувались в якості логіну при реєстрації особистого кабінету та при укладені кредитного договору, реквізити банківської картки. Також відповідач, укладаючи Договір, пройшов скорочену верифікацію, тим самим підтвердив актуальність та належність його персональних даних, в тому числі і фінансового мобільного номера НОМЕР_2 , який був вказаний ним при заповненні заяви на отримання кредиту ще 23.10.2024. Від банку АТ КБ «ПриватБанк» було отримані відповідні дані про відповідача, які зазначені ним у заявці. Таким чином, первісний кредитор, з дотриманням усіх вимог законодавства, здійснив належну ідентифікацію та верифікацію клієнта перед укладенням Договору та встановив особу позичальника.

Підписання Договору відбувалось з використанням одноразового ідентифікатора, надісланого відповідачу, що відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Отже, укладаючи та підписуючи Договір одноразовим ідентифікатором (код СМС-повідомлення), відповідач розумів, погоджувався та визнавав умови та основні зобов`язання, зазначені у ньому. Таким чином, наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений електронний кредитний Договір.

Щодо доводів представника відповідача про непідтвердження позивачем видачі кредитних коштів відповідачу, представник позивача зазначив, що надавач платіжних послуг ТОВ «ПрофітГід» надав підписане за допомогою КЕП підтвердження, із змісту якого вбачається, що через платіжний сервіс було успішно проведено транзакцію на зарахування відповідачу на банківську картку зазначену ним у кредитному договорі кредитних коштів у розмірі 16100,00 грн.

З приводу заперечень представника відповідача, що позивачем не долучено до позовної заяви підтвердження отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги, яке є складовою договору факторингу №МВ-ТП/32 від 22.04.2025, представник позивача зазначив, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» направило відповідачу листа від 22.04.2025, яким повідомило останнього про відступлення права вимоги новому кредитору - ТОВ «Таліон Плюс», копія якого долучена до позовної заяви. Також ТОВ «Таліон Плюс» повідомив відповідача про отримання прав вимог відносно нього. На підставі наведеного, представник позивача вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права вимоги до відповідача.

Відтак, на переконання представника позивача, позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» є доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі (а.с. 112-122).

Ухвалою суду від 03.02.2026 відкладено судовий розгляд цивільної справи на 24.02.2026. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано в Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») виписку про рух коштів за 20.01.2025 по банківському рахунку за карткою № НОМЕР_3 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яку слід надати суду у строк до 16.02.2026 включно.

Ухвалою суду від 24.02.2026 продовжено Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» строк для надання витребуваних ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 03.02.2026 доказів, а саме: виписки про рух коштів за 20.01.2025 по банківському рахунку за карткою № НОМЕР_3 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , до 02 березня 2026 року включно. Відкладено судовий розгляд цивільної справи на 12.03.2026.

24.02.2026 на виконання ухвали судді від 03.02.2026 до суду надійшли витребувані в АТ КБ «ПриватБанк» інформація та документи (а.с. 152-153).

У судове засідання представник позивача не з`явилася, у запереченнях від 30.01.2026 розгляд справи просила проводити без його участі на підставі наявних письмових доказів.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, представник відповідача - адвокат Пузін Д.М. 23.01.2026 подав клопотання, у якому розгляд справи просив провести за його відсутності та відсутності відповідача, у задоволенні позову просив відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою отримання кредитних коштів, у зв`язку з чим подав Заявку на отримання грошових коштів в кредит від 20.01.2025 (а.с.19).

Як вбачається із Заявки на отримання грошових коштів в кредит від 20.01.2025, сума кредиту: 16100,00 грн. Строк кредиту: 30 днів. Дата укладення кредиту: 20.01.2025. Позичальник: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер мобільного телефону НОМЕР_5 , номер карти: НОМЕР_1 .

20.01.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладений в електронній формі Договір кредитної лінії №399854377 (далі Договір №399854377,) який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора 5793 (а.с.21 - зворот-33).

Згідно з пунктом 2.1 Договору №399854377 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Загальний розмір кредиту за цим договором становить 16100,00 грн. Разом із тим позичальнику на умовах та у порядку, що передбачені цим договором, можуть бути надані додаткові грошові кошти у кредит шляхом надання додаткових траншів (пункт 2.2. кредитного договору).

Пунктом 2.3. Договору №399854377 визначено, що кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 20.01.2025 (що є датою надання кредиту).

Другий та решта траншів за договором можуть бути надані позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. Надання кожного додаткового траншу за договором збільшує загальний розмір кредиту на суму такого траншу (пункт 2.4. Договору №399854377).

Згідно з пунктом 2.5. Договору №399854377 кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх.

Відповідно до пункту 7.1. Договору №399854377 рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 19.02.2025, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору.

Згідно з пунктом 7.2. Договору №399854377 в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин:

7.2.1. закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1. договору;

7.2.2. ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору.

Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 19.02.2030 (пункт 7.3. Договору №399854377).

Згідно з пунктом 7.4. Договору №399854377 проценти за договором сплачуються в наступному порядку:

7.4.1. протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору;

7.4.2. після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно.

Згідно з пунктом 8.3. Договору №399854377 базова процентна ставка складає 0,98% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70% річних.

Відповідно до пункту 8.7.1. Договору №399854377 за період від 20.01.2025 до 19.02.2025 (включно) кредитодавець надає позичальнику знижку в розмірі 84,69 % від розміру базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за кредитом може здійснюватися за дисконтною процентною ставкою 0,15 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 54,75 (п`ятдесят чотири цілих сімдесят п`ять сотих) відсотків річних.

Згідно з пунктом 8.7.2. Договору №399854377 у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів або здійснить поновлення дисконтного періоду, на період після 19.02.2025 кредитодавець надає позичальнику знижку в розмірі 10,20 % від розміру базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за кредитом може здійснюватися за Індивідуальною процентною ставкою 0,88 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 321,93 відсотків річних.

На виконання умов кредитного договору 20.01.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 16100,00 грн, перерахувавши зазначену грошову суму на платіжну картку № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 20.01.2025, що підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» (а.с. 46 зворот), випискою за договором №б/н за період 20.01.2025-20.01.2025, наданою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 153). З вказаної виписки банку вбачається, що на карту № НОМЕР_3 20.01.2025 здійснена операція «payway1*tr7cv» у розмірі 16100,00 грн (а.с. 153).

22.04.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № МВ-ТП/32, згідно з умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 399854377 від 20.01.2025 (а.с. 10 зворот-13).

Відповідно до пункту 4.1 Договору факторингу №МВ-ТП/32 право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту укладення Реєстру прав вимоги.

Реєстром прав вимоги від 22.04.2025 підтверджується відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до ОСОБА_1 (№589 у реєстрі прав вимог) за кредитним договором № 399854377 від 20.01.2025 (а.с. 134-140).

Платіжною інструкцією №1446 від 30.04.2025 підтверджується, що ТОВ «Таліон Плюс» здійснило оплату ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» згідно з Договором факторингу №МВ-ТП/32 від 22.04.2025 (а.с. 15).

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 22.04.2025 направило на адресу відповідача ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги, у якому повідомило останнього про відступлення права вимоги ТОВ «Таліон плюс» та надало реквізити для оплати заборгованості за договором (а.с. 47 зворот).

Отже, позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за Договором № 399854377 від 20.01.2025, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1

ТОВ «Таліон Плюс» 17.09.2025 надіслало на адресу ОСОБА_1 повідомлення про дострокове розірвання договору № 399854377 від 20.01.2025 та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 57125,27 гривень (а. с. 48).

Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором № 399854377 від 20.01.2025, станом на 22.04.2025 (на момент переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс») ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 33931,61 гривень, з яких: 16099,50 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 9782,36 грн - заборгованість за нарахованими процентами, 8049,75 грн - сума заборгованості за неустойкою (а.с. 15 зворот - 16).

Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за договором № 399854377 від 20.01.2025, станом на 16.09.2025 ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 57125,27 грн, з яких: 16099,50 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 32976,02 грн - заборгованість за нарахованими процентами, 8049,75 грн - сума заборгованості за неустойкою (а.с. 17-18).

Загальна сума заборгованості на час подання позовної заяви за кредитним договором №399854377 від 20.01.2025, яку просить стягнути позивач, становить 49075,52 гривень, з яких: 16099,50 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 32967,02 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частинами першою та другою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом частин першої та третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19 та від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон), згідно зі статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону).

Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Наведене, у свою чергу, свідчить про належне укладення кредитного договору з використанням електронного цифрового підпису сторін.

Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове рішення про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.

Зі змісту кредитного договору № 399854377 від 20.01.2025 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, комісії та умови кредитування, що є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.

За таких підстав суд дійшов висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 20.01.2025 укладено електронний кредитний договір № 399854377.

Суд вважає доводи сторони відповідача щодо неукладення кредитного договору безпідставними та необґрунтованими, оскільки договір про надання кредиту, який був укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору (суми кредиту, дати його видачі, строку надання коштів, розміру процентів, комісії та умов кредитування).

Щодо доводів сторони відповідача про те, що кредитний договір не підписаний сторонами, то суд відхиляє вказані доводи з огляду на те, що з договору № 399854377 від 20.01.2025 вбачається, що такий договір підписаний електронним підписом позичальника ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором ZEPH, зокрема 20.01.2025 о 15:31:15 год відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи, що є підтвердженням підписання договору (а.с. 33).

Також суд звертає увагу, що без реєстрації та здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Доводи сторони відповідача про те, що до суду надано паперову копію електронного доказу, а оригінали цифрового файлу надано не було, тобто неможливо перевірити відповідність копії оригіналу, суд не вважає такими, що заслуговують на увагу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 в справі № 916/3027/21 зроблено висновок, що «подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу».

Сумніваючись у достовірності копії, суди мають керуватись тим, що сумніви мають бути обґрунтованими та об`єктивними, та не можуть бути усунуті іншими допустимими доказами у справі.

Представником відповідача не наведено достатнього обґрунтування в чому саме полягають обґрунтовані сумніви відповідача у наданому позивачем доказі - договорі про споживчий кредит № 399854377 від 23.01.2025, та що ці сумніви не можуть бути усунуті.

Не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу (постанова Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №234/7160/20).

З огляду на викладене, на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору.

Так, стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15.

Частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору відповідачу наданий кредит у сумі 16100,00 грн. При цьому, внаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань, виникла прострочена заборгованість, яка складає 49075,52 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16099,50 грн; заборгованості за процентами у розмірі 32976,02 грн.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за кредитним договором позивач надав підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» (а.с. 46 зворот), також із виписки за договором №б/н за період 20.01.2025-20.01.2025, наданої АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що на карту № НОМЕР_3 20.01.2025 зараховано грошові кошти у розмірі 16100,00 грн (а.с. 153).

Відтак безпідставними є твердження представника відповідача про відсутність доказів перерахування коштів відповідачу за кредитним договором № 399854377 від 20.01.2025. Заперечуючи факт перерахування позивачем відповідачу коштів за договором № 399854377 від 20.01.2025, стороною відповідача не надано доказів (виписки по рахунку тощо) про те, що 20.01.2025 на картковий рахунок відповідача не надходили кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у сумі 16100,00 грн.

Разом з тим з розрахунків заборгованості за кредитним договором № 399854377 від 20.01.2025 вбачається, що відповідач не виконував свої зобов`язання за договором, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 16.09.2025 складає 49075,52 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 16099,50 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 32976,02 грн

Таким чином, оскільки позивачем надані належні та допустимі докази, які у сукупності підтверджують укладення сторонами кредитного договору в електронній формі, погодження сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за цим договором, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс», до якого згідно з умовами договору факторингу № МВ-ТП/32 від 22.04.2025, який є чинним та не визнавався судом недійсним, перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Зважаючи на вищенаведене, на підставі встановлених у цій справі обставин, а також підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, розмір якої відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості за кредитним договором № 399854377 від 20.01.2025 у розмірі 49075,52 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16099,50 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 32976,02 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду:

- договір про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024 (а.с. 51-55),

- додаткову угоду №2178 від 06.11.2025 до зазначеного договору про надання правової допомоги (а.с. 55 зворот-56),

- акт приймання-передачі наданих послуг від 06.11.2025 відповідно до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 (а.с. 56 зворот),

- платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №197 від 06.11.2025 про сплату ТОВ «Таліон Плюс» на користь АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» 5 000 грн за надання правової допомоги відповідно до вищезгаданих договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього (а.с. 57),

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000666 (а.с. 49),

- ордер на надання правничої допомоги від 02.12.2024 (а.с. 49 зворот).

Разом з тим суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною шостою цієї ж статті ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених до відшкодування судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, ураховуючи критерії, закріплені у статті 137 ЦПК України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а, від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 09.05.2023 у справі № 340/9009/21, від 08.11.2023 у справі № 160/17970/21, від 16.05.2024 у справі № 320/4539/21, Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 9901/459/21.

Разом з тим стороною відповідача будь-яких заперечень щодо розумності та співмірності розміру судових витрат на правничу допомогу суду не надано.

Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за договором кредитної лінії №399854377 від 20.01.2025 в розмірі 49075,52 грн (сорок дев`ять тисяч сімдесят п`ять гривень 52 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», місцезнаходження: 14017, м. Чернігів, вул. Жабинського, 13, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 12.03.2026.

Головуючий суддя О.М. Лавренюк