ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/9171/21
Номер провадження 22-ц/818/365/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Ямполець І. С.,

представника відповідача адвоката Панькова О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2025 року в складі судді Даниленко Т.П. по справі № 635/9171/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко Олег Володимирович про захист прав споживачів та про визнання зобов`язання припиненим, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанК»), третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко Олег Володимирович, про захист прав споживачів та про визнання зобов`язання припиненим.

Позов мотивовано тим, що 08 серпня 2005 року між нею та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено Кредитний договір № НАG4GF01270007, згідно з яким банком надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 15 742,48 дол. США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 12 000 дол. США та на оплату страхових платежів у сумі 3742,48 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії у розмірі 0,18 % від суми наданого кредиту щомісячно в період сплати.

Фактично їй було видано суму кредиту у розмірі 12 000 дол. США і саме на цю суму Кредитор нараховував щомісячні відсотки.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 08 серпня 2005 року в іпотеку було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та накладено заборону відчуження цього нерухомого майна.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року по справі № 635/1408/17, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 26 липня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у задоволенні позовних вимог до неї та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № НАG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2021 року по справі № 635/1408/17 у відкритті касаційного провадження по скарзі АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

Вказаними рішеннями суду встановлено, що іпотекодержателем належної їй квартири було «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19 лютого 2007 року.

14 квітня 2016 року між Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ (продавець) та ПАТ КБ «Приватбанк» (покупець) укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, відповідно до умов якого продавець відступив покупцю відповідні основні іпотечні активи, зокрема за кредитним договором № HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року.

За даними виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на її ім`я на погашення тіла кредиту Банком зараховано 3 466,32 доларів США (409,62 доларів США - сплачено до 19 лютого 2007 року) + 3056,70 доларів США сплачено за період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року), також нею було сплачено 13 799,62 доларів США - процентів та комісій за період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року, з яких 13 799,62 доларів США безпідставно, оскільки з 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2016 року нерезидент України «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не мав права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії, які слід врахувати на погашення тіла кредиту (основного зобов`язання).

Основне зобов`язання (тіло кредиту) за Кредитним договором № НАG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року виконано в повному обсязі навіть з надлишком у сумі 265,94 дол. США (12 000,00 дол. США (сума фактично виданого кредиту) 3 466,32 доларів США (зарахованих банком на погашення тіла кредиту) 13 799,62 доларів США (безпідставно віднесені Кредитором на погашення процентів та комісій, які слід врахувати на погашення тіла кредиту) = - 5 265,94 дол. США).

Вказувала, що вказані кошти отримані відповідачем безпідставно, тому мають бути їй повернені на підставі п. п. 8, 9 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки зобов`язання за Кредитним договором виконані в повному обсязі, зобов`язання за Договором іпотеки від 08 серпня 2005 року припинено, підстави для обтяження майна відсутні.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила визнати припиненими зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року; визнати припиненим Договір іпотеки від 08 серпня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко О.В. зареєстрований в реєстрі за № 3364 та вилучити даний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; зняти заборону відчуження об`єкта нерухомого майна (реєстровий № 3365) та припинити іпотеку на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_2 та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідні записи про обтяження; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 5 265,94 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення суду.

АТ КБ «ПриватБанк» подано письмові пояснення, в яких Банк просив позов залишити без задоволення.

Станом на 24 грудня 2021 року та станом на 11 січня 2024 року за кредитним договором № HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року у ОСОБА_1 існує непогашена заборгованість, а тому позов є безпідставним та передчасним, не відповідає належному способу захисту цивільних прав та інтересів.

Банк заперечував проти існування переплати у сумі, який позивачка просить стягнути з банку, оскільки складений позичальником розрахунок, виконаний без урахування умов кредитного договору № HAG4GF01270007, не враховані всі складові кредиту, які були погоджені сторонами при його укладанні.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано порушеними права ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг.

Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № НАG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк».

Визнано припиненим Договір іпотеки від 08 серпня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко О.В. і зареєстрований в реєстрі за № 3364 з вилученням даного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Знято заборону відчуження об`єкта нерухомого майна (реєстровий № 3365) та припинено іпотеку (реєстровий №3364) на нерухоме майно, що є предметом Договору іпотеки від 08 серпня 2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко О.В., реєстровий № 3364, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та вилучено з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідні записи про обтяження.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5265,94 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення суду становить 218 586,01 грн 01 коп.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 2270 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кошти за Кредитним договором № НАG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року ОСОБА_1 сплачено в більшому розмірі, ніж передбачено договором, а тому наявні підстави для стягнення надлишку у сумі 5 265,94 дол. США, оскільки ця сума отримана безпідставно. Також, в порушення вимог п. п. 8, 9 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» коригування кредитних зобов`язань ОСОБА_1 відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № НАG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року здійснено не було, чим порушено права позивачки, як споживача фінансових послуг. Оскільки зобов`язання за Кредитним договором припинилось у зв`язку із належним виконанням умов цього договору, іпотека за Договором іпотеки також є припиненою, а тому наявні підстави для зняття заборони відчуження нерухомого майна та вилучення запису про накладення цих заборон з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 20 червня 2025 року АТ КБ «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволено.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту.

Наведений у рішенні Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року по справі № 635/1408/17 розрахунок переплати виконаний без урахування погоджених сторонами та не оскаржених у встановленому порядку умов кредитного договору № НАС4СР01270007 від 08 серпня 2005 року Умови кредитного договору не визнані у встановленому законом порядку недійсними, тому розрахунок заборгованості або переплати повинен ґрунтуватися лише виключно на його умовах.

Станом на 24 грудня 2021 року та станом на 11 січня 2024 року, за кредитним договором № HAG4GF01270007 існує непогашена заборгованість, а тому посилання позивачки про наявність переплати суперечать умовам кредитного договору № НАС4ЄЕ01270007.

Позивачкою не надано доказів, що вона була обмежена у праві вибору умов кредитування та, що умовами договору виключається чи обмежується відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або наявні інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася, і що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла би цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Добровільно сплачуючи кошти, ОСОБА_1 схвалила цей правочин, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України відсутні. Сплачені позивачкою кошти не можуть вважатися такими, що сплачені без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

Проценти та інші нарахування в період з 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2016 року мали бут нараховані, адже, у цей період «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» було власником активів, а обслуговував в повному обсязі всі фінансові операції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який має всі необхідні документи для здійснення фінансової та банківської діяльності на території України.

Договір від 14 квітня 2016 року, укладений між компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та АТ КБ «ПриватБанк» та договір від 19 лютого 2007 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не є договорами факторингу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Панькова О.П., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача адвоката Ямполець І. С., яка проти скарги заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 08 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № НАG4GF01270007, за яким останній видано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 15 742,48 дол. США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 12 000 дол. США і на оплату страхових платежів у сумі 3742,48 дол. США строком до 08 серпня 2025 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії у розмірі 0,18 % від суми наданого кредиту щомісячно в період сплати (том 1, а.с. 15-17).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 08 серпня 2005 року ОСОБА_1 передано в іпотеку квартиру загальною площею 70,2 кв.м, житловою площею 42,50 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3364 (том 1, а.с. 18-20).

На підставі вказаного Іпотечного договору накладено заборону відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відповідні записи.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року у справі № 635/1408/17, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 26 липня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № НАG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року залишено без задоволення (том 1, а.с. 21).

Вказаним рішенням встановлено, що 19 лютого 2007 року на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В., реєстр № 351, 352 «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» набуло прав іпотекодержателя щодо належної ОСОБА_1 квартири. 14 квітня 2016 між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, відповідно до умов якого продавець цим погоджується продати, а покупець цим погоджується купити відповідні основні іпотечні активи. Сторони домовляються, що основні іпотечні активи продаються відповідно до переліку активів, серед яких, відповідно до додатку № 1 «Перелік активів», кредитний договір № HAG4GF01270007 від 08 серпня 2005, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . За даними виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року позичальник сплатила грошову суму в загальному розмірі 16 856,32 доларів США, з яких: тіло кредиту - 3056,70 доларів США; проценти та комісії в розмірі 13799,62 доларів США. Також судом зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 15742,45 доларів США; 19 лютого 2007 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги; у період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року (дати продажу прав вимоги) ОСОБА_1 сплатила загалом 16 856,32 доларів США, які перераховувалась на рахунок «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», який не є резидентом України та не має банківської ліцензії України, тому кредитні зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» відсутні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на зміст статей 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання на підставі його виконання. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується, тобто з часу, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання. За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі 711/4556/16-ц та Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 317 та статті 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як визначено часиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи обставини, встановлені у рішеннях в цивільній справі № 635/1408/17, дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку відсутністю кредитних зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № НАG4GF01270007 від 08 серпня 2005 року, договір та договір іпотеки майна позивача, який укладений на його забезпечення, припинили свою дію.

Доводи апеляційної скраги, що договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, укладений 19 лютого 2007 року між заявником та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», не є договором факторингу, а є договором цесії, тому компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» не надавала фінансових послуг за таким договором та не повинна була отримувати ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій на території України, судова колегія не приймає до уваги.

Відповідно до матеріалів справи, яка переглядається, 19 лютого 2007 року банк відступав право вимоги за кредитним договором та забезпечувальним договором іпотеки компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», місцезнаходженням якої є Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії. Зворотне відступлення права вимоги до ПАТ КБ «ПриватБанк» відбулося 14 квітня 2016 року, тобто в період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року нараховувати та стягувати проценти і комісії за договором кредиту мала б компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі».

Однак, у період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю було врегульовано, зокрема Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ).

Відповідно до статті 5 цього Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту другого статті 5 Декрету КМУ.

За змістом статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» (у редакції на час відступлення права вимоги) на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, операції з валютними цінностями.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлювався також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у пункті 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Пунктом 2.4 глави 2 розділу III Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого постановою Правління НБУ від 08 вересня 2011 року, передбачалося, що банк має право здійснювати діяльність, надання банківських та інших фінансових послуг в іноземній валюті, які є валютними операціями, лише після отримання генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Порядок надання генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та індивідуальних ліцензій на здійснення разової валютної операції визначається нормативно-правовими актами НБУ про надання ліцензій на здійснення валютних операцій.

Отже, правовою підставою для здійснення кредитування в іноземній валюті (в тому числі нарахування процентів і комісії за діючими кредитними договорами) була наявність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 грудня 2023 року у справі № 463/3782/15, від 21 грудня 2023 року у справі № 754/11899/19, від 13 лютого 2024 року у справі № 754/15711/17, від 08 січня 2025 року у справі № 725/1751/22 та інших.

Таким чином, оскільки компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» не була резидентом України, не мала банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, тому не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, у тому числі в іноземній валюті, а саме нараховувати та стягувати проценти, пеню і комісію з позивачки.

Між тим, щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення 5 265,94 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України, то судова колегія керується таким.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини 3 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом частини 1 статті 1213 ЦК України саме набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, кондикційний позов має відносний характер. Суб`єктами зобов`язань, що виникають у результаті набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, виступають: боржник - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого); кредитор (потерпілий) - особа, за чий рахунок інша особа (боржник) набула майно або зберегла його у себе.

Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18).

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19).

Як вбачається з кредитного договору, Банком було надано кредит у розмірі 15742,48 доларів, з яких 12000 доларів США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 3742,48 дол. США на оплату страхових платежів.

Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року у справі № 635/1408/17 за період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року (дати продажу прав вимоги) ОСОБА_1 сплатила загалом 16856,32 доларів США, тобто на 1113,84 доларів США більше, ніж тіло кредиту.

Між тим, умовами договору було передбачено сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору щомісячний платіж становить 146,91 долар США, загальна вартість кредиту відповідно до графіку 35405,31 доларів США. За період з 08 серпня 2005 року по 19 лютого 2007 року, коли відбулося відступлення банком право вимоги за кредитним договором та забезпечувальним договором іпотеки компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», кредитором позивачки був АТ КБ «ПриватБанк», якому у відповідності до графіку погашення заборгованості мало бути сплачено 18 платежів, тобто 2644,38 доларів США, які мали бути спрямовані як на погашення тілу кредиту, так й заборгованості з відсотків.

Зважаючи, що у вказаний період кредитором позивачки був АТ КБ «ПриватБанк», то нарахування процентів в цей час було правомірним, а тому відсутні підстави вважати, що сплачені кошти у розмірі 1113,84 доларів США є такими, що набуті без достатньої підстави.

Також, судова колегія зауважує, що за умовами договору ОСОБА_1 було надано кредит саме у розмірі 15742,48 доларів. Зазначенні обставини також були предметом судового розгляду по справі 635/1408/17 та були встановлені судовим рішенням, а тому судова колегія доводи позивачки про отримання нею лише 12000 доларів США кредитних коштів не приймає до уваги.

Враховуючи наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині, оскільки позивачкою не доведено, що нею сплачено Банку 5 265,94 доларів США без достатньої підстави.

Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції у частині стягнення коштів підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.

Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист справ споживачів».

АТ КБ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги сплачено 3405 грн (том 2, а.с.56).

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, а саме у частині вирішення спору про стягнення 5 265,94 доларів США, що еквівалентно 218 586,01 грн, то АТ КБ «ПриватБанк» має бути компенсовано 3278,79 грн (218586,01 х 0,01 х 150%) судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково .

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2025 року у частині стягнення коштів скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко Олег Володимирович про стягнення грошових коштів у розмірі 5 265,94 доларів США залишити без задоволення.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний Банк «Приватбанк» за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 3278 (три тисячі двісті сімдесят вісім) грн 79 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук