Справа № 545/1922/25
Провадження № 2/545/13/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Пінчук З.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коновалівка-Агро», про визнання припиненим права оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила визнати припиненим 01.01.2025 року право Товариства з обмеженою відповідальністю «Коновалівка-Агро», оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0015 згідно договору оренди землі № KNA/D-2018-00813 від 01.01.2018 року.

Ухвалою судді від 09.05.2025 року відкрито провадження у справі.

19.01.2026 року представник відповідача надав клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки строк дії договору оренди земельної ділянки сплив 31.12.2025 року.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 в його обґрунтування зазначила, що 01.01.2018 року між нею та ТОВ «Коновалівка-Агро» було укладено договір оренди землі № KNA/D-2018-00813, за яким відповідачу у користування було передано земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,000 га кадастровий номер :00:006:0015, що знаходиться на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Пунктом 3.1 договору оренди землі встановлено, що договір укладено строком на 7 років. Беручи до уваги те, що за таких умов договір оренди землі припиняє свою дію до 01.01.2025 р. (через 7 років після його укладення), а також у зв`язку з бажанням самостійно працювати на власній земельній ділянці, позивачка заздалегідь звернулася до відповідача із нотаріально посвідченою заявою від 30.09.2024 р. про не бажання продовжувати договір оренди та повернення їй земельної ділянки.

01.01.2025 року ОСОБА_1 надіслала відповідачу письмову угоду про припинення дії договору оренди землі з метою подальшої реєстрації припинення договору оренди в реєстрі речових прав. На початку лютого вона отримала лист від сторони відповідача щодо відмови укладати угоду про припинення дії договору оренди землі № KNA/D-2018-00813, посилаючись на те, що перебіг строку дії договору оренди розпочинається з дня державної реєстрації права оренди за цим договором.

Оскільки строк дії самого права оренди земельної ділянки нерозривно пов`язаний із строком дії договору оренди землі, на підставі якого це право набувається, а тому право оренди земельної ділянки не може існувати довше, ніж сам договір оренди землі. Таким чином, вважає, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» до істотних умов договору відноситься дата укладання та строк дії договору оренди, спірний договір оренди землі був укладений сторонами 01.01.2018 року, а згідно його п. 3.1 строк дії 7 (сім) років. Виходячи з викладеного, зазначає, що договір оренди припиняє свою дію 31.12.2024 року, а тому з 01.01.2025 року припинене право Товариства з обмеженою відповідальністю «Коновалівка-Агро», оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0015 згідно договору оренди землі № KNA/D-2018-00813 від 01.01.2018 року.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Відповідно до вимог статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній частині досягли згоди з усіма істотними умовами договору.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 15 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції від 04.06.2017, чинної на момент укладення договору оренди землі від 01.01.2018) істотними умовами договору оренди землі були: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до вимог статті 19 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції від 04.06.2017, чинної на момент укладення договору оренди землі від 01.01.2018) строк дії договору оренди землі визначався за згодою сторін, але не міг перевищувати 50 років. При передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначався за згодою сторін, але не міг бути меншим як 7 років.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 № 340-IX (далі - Закон № 340-IX), який набрав чинності 16.01.2020, частину першу статті 19 Закону України «Про оренду землі» було доповнено таким змісту: «Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права».

Цим же Законом № 340-IX абзац третій частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» було викладено в такій редакції: «Істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є дата укладення та строк дії договору».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22 визначила правову позицію, відповідно до якої: «16.01.2020, з моменту набрання чинності Законом № 340-IX, окрім строку дії договору оренди землі, до істотних умов правочину належить також дата його укладення. Зазначені вимоги вказаного Закону є чіткими та однозначними».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22 зробила правовий висновок про те, що «особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір, як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та зобов`язань, виявляє автономію волю сторін щодо врегулювання їхніх відносин на власний розсуд і в межах, встановлених законів, тобто є актом, який встановлює обов`язкові правила для сторін договору, індивідуальним регулятором їх відносин».

У п. 3.1. Договору оренди землі від 01.01.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Коновалівка-Агро», зазначено, що він укладений строком на 7 років, але з огляду на особливості правового режиму земель сільськогосподарського призначення, в будь-якому випадку, договір діє до 31 грудня останнього року строку договору оренди (включно). Перебіг строку дії договору оренди розпочинається з дня державної реєстрації права оренди за цим договором (а.с. 6-8).

Ця умова у договорі оренди землі є досить поширеною і базується на специфіці сільськогосподарського виробництва. Основна мета такого застереження- завершення сільськогосподарського циклу.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 10.08.2018 на підставі договору оренди землі від 01.01.2018 було зареєстровано право оренди на земельну ділянку приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В. (а.с. 9).

Таким чином, до набрання чинності Законом № 340-IX, однією із істотних умов договору оренди землі був строк дії договору оренди відповідно до Закону України «Про оренду землі», а з 16.01.2020, з моменту набрання чинності Законом № 340-IX, окрім строку дії договору оренди землі, до істотних умов цього правочину належить також дата його укладення.

Договір оренди землі від 01.01.2018 року був укладений до набрання чинності Закону № 340-IX, зміст якого містив істотні умови, визначені такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Таким чином, договором оренди землі від 01.01.2018 року визначені взаємні права та обов`язки, що містяться в його умовах, в тому числі в істотних умовах такого договору, визначені обома сторонами на власний розсуд, не порушують існуючий публічний порядок врегулювання відповідних орендних відносин, визначений законодавством, на момент укладення вищевказаного договору оренди землі.

Враховуючи вищенаведене, та, оскільки у п. 3.1. Договору оренди землі від 01.01.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Коновалівка-Агро», зазначено, що він укладений строком на 7 років, але з огляду на особливості правового режиму земель сільськогосподарського призначення, в будь-якому випадку, договір діє до 31 грудня останнього року строку договору оренди (включно), суд прийшов до висновку, що право оренди припинене 31.12.2025 року.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Вище вказаний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вище вказане, зважаючи на те, що справа перебуває на стадії розгляду по суті, беручи до уваги неможливість продовження розгляду справи через відсутність вимог, які підлягають розгляду, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі через відсутність спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 255, 260-261 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коновалівка-Агро», про визнання припиненим права оренди земельної ділянки- через відсутність предмету спору.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

СуддяТетяна ЗУБ