Провадження № 2-к/638/3/26
УХВАЛА

Іменем України

13 березня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Агапова Р.О.,

секретаря судового засідання Суслової К.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Міняйлової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про вступ у справу в якості зацікавленої особи та заяви про зупинення провадження за клопотанням ОСОБА_3 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Харківської міської ради, про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

встановив:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за клопотанням ОСОБА_3 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Харківської міської ради, про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

20 лютого 2026 року від ОСОБА_2 надійшла заява про вступ у справу в якості зацікавленої особи та про зупинення провадження.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з початку серпня 2022 року по 23.12.2024 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними в зазначеній квартирі проживав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є рідним сином ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - дружина ОСОБА_4 , рідна мати ОСОБА_5 .

24.12.2024 року між ними, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 помер.

Після його смерті його син ОСОБА_5 проживав разом із заявником до 25.02.2025 року. ОСОБА_5 є інвалідом 1 групи з дитинства, має захворювання синдром ОСОБА_7 , згідно медичних заключень, в тому числі МСЕК, він потребує постійного стороннього догляду та нагляду.

Крім того, рішенням від 25.10.2023 року Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/2050/23 ОСОБА_5 визнано недієздатним та встановлено над ним опіку та опікуна ОСОБА_3 . Строк дії рішення про визнання недієздатним ОСОБА_5 становить два роки до 25 жовтня 2025 року.

Вказала, що з 25.10.2023 року по 25.02.2025 рік ОСОБА_3 самоусунулась від виконання своїх обов`язків як опікуну зв`язку із знаходженням за кордоном, чим порушила статтю 166 Кримінального кодексу України (ККУ), яка передбачає відповідальність за злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування. Фактично обов`язки опікуна, а саме догляд та нагляд за рідним сином мого чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснювала ОСОБА_2 .

Повноваження ОСОБА_3 як опікуна ОСОБА_5 припинені 25.10.2025 року. Засідання суду по цій справі призначене на 24.03.2026 року о 15:30 в приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова.

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради знаходиться справа №638/21525/25 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 , фактично виконання ОСОБА_2 в період з початку серпня 2022 року по 25.02.2025 року обов`язків опікуна над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також в провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова знаходиться справа №638/15311/25 за заявою ОСОБА_2 , зацікавлені особи: ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, Харківське районне управління поліції №3 Головного управління національної поліції ГУНП в Харківській області про встановлення над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опіки та призначити опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Зазначила, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , як опікун ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Харкова (колишня назва Дзержинський районний суд м. Харкова) по справі №638/2050/23 від 25.10.2023 року вивезла останнього за кордон 08.03.2025 року. Повноваження ОСОБА_3 як опікуна ОСОБА_5 припинені 25.10.2025 року, не продовжені. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, перебуває по візі тимчасового захисту у Франції. Будь-яке рішення іноземного суду щодо ОСОБА_5 як недієздатної особи громадянина України в інтересах якого діє опікун або уповноважена особа є похідним та його опікун має бути уповноважений рішення суду України.

Крім того, вказала, що на рішення м. Гебвіллер, Французька республіка від 03.07.2025 року по справі №130/2025 про встановлення опіки нею буде подано заяву про перегляд та скасування зазначеного рішення, оскільки ОСОБА_3 в період з 25.10.2023 року по 25.02.2025 рік самоусунулась від виконання своїх обов`язків як опікун у зв`язку із знаходженням за кордоном, чим порушила статтю 166 Кримінального кодексу України (ККУ), яка передбачає відповідальність за злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування.

У зв`язку з чим, заявник просить задовольнити заяву ОСОБА_2 про вступ у справу в якості зацікавленої особи. Зупинити провадження у даній справі до набрання законного рішення по справі №638/2050/23 за заявою ОСОБА_3 про продовження її повноважень як опікуна ОСОБА_5 .

27 лютого 2026 року від ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву ОСОБА_2 .

Так, заявник зазначає, що заява ОСОБА_2 є фактично запереченнями на клопотання ОСОБА_3 про легалізацію рішення іноземної держави та одночасно є клопотанням до суду зупинити провадження у справі.

Вказала, що у заявах немає обґрунтування, у зв`язку з чим ОСОБА_2 вважає себе заінтересованою особою, які її права зачіпає рішення Франції та на які її права впливає його легалізація.

Також зазначила, що прохання суд зупинити провадження у справі є похідним правом учасника процесу, а також не містить підстав, які прямо зазначені у ЦПК України та мають вичерпний перелік. Заяви не містять обґрунтування зупинення провадження, адже такі процесуальні наслідки суттєво впливають на права та інтереси ОСОБА_4 .

Вважає ,що аргументи, які висуває заявниця ОСОБА_2 та її адвокат Репетун К.В, проти ОСОБА_3 , ґрунтуються на тому, що рішення французького суду про опіку над ОСОБА_5 , який є громадянином України, може суперечити публічному порядку України з огляду на невиконання обов`язків опікуна в Україні ОСОБА_3 , яка на думку заявниці, могла самоусунутись від своїх обов`язків опікуна в минулому в період з 25.10.2023 року по 25.02.2025 рік, перебуваючи за кордоном, що може мати ознаки кримінального правопорушення за статтею 166 КК України ("Злісне невиконання обов`язків по догляду") .

Вказала, що посилання ОСОБА_8 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова в цивільній справі № 638/23620/24 є необґрунтованим, оскільки дана справа взагалі не стосується предмету розгляду та опіки, яку здійснює ОСОБА_3 .

На думку заявника, ОСОБА_2 та її представник намагаються в межах цивільної справи про легалізацію рішення іноземної держави встановити на власний розсуд певні обставини, які мають для них юридичне значення для власних цілей та переглянути це рішення по суті. Однак, вимогами ст.ст. 471-473 ЦПК України це не передбачено.

Зазначила, що при розгляді клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, суд України не має права встановлювати обставини та факти, оскільки його повноваження обмежені виключно перевіркою формальних підстав для визнання, визначених законом. Заборона перегляду по суті передбачена відповідно до принципу, закладеного в Главі 2 Розділу IX Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України (а саме : суд при вирішенні питання про визнання рішення іноземного суду не може перевіряти його законність і обґрунтованість або вносити до нього будь-які зміни. Межі розгляду ст. 471 ЦПК України полягають лише у встановленні наявності або відсутності підстав для відмови у визнанні, таких як порушення публічного порядку, неналежне повідомлення сторони або виключну юрисдикцію судів України.

Також вказала, що рішення у даній справі не порушує публічний порядок відповідно до вимог закону та повністю відповідає принципам правосуддя, суверенітету чи моралі, а також не суперечить вимогам ЗУ «Про міжнародне приватне право». При ухваленні рішення суду, що є предметом розгляду сторонами процесу були ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Тобто вбачається, що всі сторони були належним чином повідомлені.

Додатково зазначила, що предметом розгляду у даній справі є саме легалізація рішення про визнання ОСОБА_5 недієздатним та встановлення опіки над ним його сестрою ОСОБА_3 тому посилання ОСОБА_2 та її адвоката, їх позиція з цього питання прямо суперечить власним твердженням.

Крім того, ОСОБА_9 просить зупинити розгляд даної справи до ухвалення рішення в цивільній справі № 638/2050/23, де вона також не є учасником справи і де предметом розгляду є дієздатність ОСОБА_5 та продовження опіки над ним з боку саме ОСОБА_3 .

Вказала, що ОСОБА_2 фактично указує ОСОБА_3 яким саме на її погляд рішенням суду України повинна бути встановлена недієздатність ОСОБА_5 та призначена опіка над ним. ОСОБА_3 , в свою чергу, скористалася своїм правом визнати його недієздатним та встановити опіку над ним за фактичним місцем їх проживання та реєстрації, оскільки вони перебувають та разом проживають у Франції.

У зв`язку з чим, ОСОБА_3 у задоволенні заяви ОСОБА_2 просить відмовити.

У судовому засіданні представник заявника проти задоволення заяви ОСОБА_2 просила відмовити, оскільки остання не є заінтересованою особою у справі, а предметом розгляду клопотання є легалізація рішення іноземного суду.

Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Харківської міської ради вирішення питання щодо розгляду заяви ОСОБА_2 залишила на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 471 ЦПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. 1 ст. 472 ЦПК України, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Статтею 462 ЦПК України встановлено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, то вважається, що воно існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗУ «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 82 ЗУ «Про міжнародне право», визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Суд зазначає, що предметом клопотання ОСОБА_3 є визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

В свою чергу, ОСОБА_2 фактично оспорює рішення іноземного суду, стороною якого вона не являється.

Разом з тим, розгляд клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, здійснюється за участю сторін по справі.

Щодо зупинення провадження, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: 1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу; 4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення подружжя, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 Сімейного кодексу України; 4-1) звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації; 5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 6) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках 1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі; 2) захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу; 3) перебування учасника справи у довгостроковому службовому відрядженні; 4) розшуку відповідача в разі неможливості розгляду справи за його відсутності; 5) призначення судом експертизи; 6) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 87 цього Кодексу; 8) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави; 9) прийняття ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом; 10) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 не стороною по справі, тому позбавлена можливості подавати заяви та клопотання.

У зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про вступ у справу в якості зацікавленої особи та зупинення провадження по справі.

Керуючись ст.472 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні Заяви ОСОБА_2 про вступ у справу в якості зацікавленої особи - відмовити.

У задоволенні заяви про зупинення провадження відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 16.03.2026.

Суддя Р.О. Агапов