П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 572/3438/25

Провадження № 22-ц/4815/221/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Сарненський відділ державної виконавчої служби

у Сарненському районі Рівненської області

Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2025 року (ухвалене у складі судді Слободянюка Б.К.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Сарненський відділ державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.11.2022 року і до повноліття дітей, за виконавчим провадженням №74314231, яке перебуває на виконанні у Сарненському відділі державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області, за період з листопада 2022 року по лютий 2024 року, згідно судового наказу №572/3394/22, виданого 06.02.2024 року Сарненським районним судом Рівненської області та зобов`язати Сарненський відділ ДВС врахувати в розрахунок заборгованості по аліментах 533000 грн., які були перераховані на депозитний рахунок доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з усною домовленість між ним та відповідачкою він добровільно в рахунок погашення заборгованості по аліментах здійснював щомісячні платежі на рахунок дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки у них були відкриті банківські картки. В березні 2024 року він дізнався, що відповідачка пред`явила судовий наказ про стягнення аліментів до виконання. З відповіді на адвокатський запит довідався, що йому нарахована заборгованість по аліментах за період з листопада 2022 року по березень 2024 року без врахування коштів, які позивач добровільно перераховував на карткові рахунки дітей.

Просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Сарненський відділ державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що платник аліментів не наділений правом самостійно визначати отримувача аліментів, яким є стягувач, якій виданий судовий наказ про їх стягнення, а тому суми коштів, які боржник, діючи на власний розсуд, сплатив не на користь стягувача не можуть враховуватися в погашення заборгованості по аліментах.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що у зв`язку з домовленістю з відповідачем про добровільне виконання рішення суду про стягнення аліментів, ним здійснювалися щомісячні платежі на рахунок дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , так як у них були відкриті банківські картки на їх ім`я.

Із відповіді Сарненського ВДВС від 27.03.2025 року на адвокатський запит, йому стало відомо, що у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів в період з листопада 2022 року по березень 2024 року у розмірі 490 029,80 грн., яка станом на березень 2025 року складає 246956,71 грн.. При цьому, до березня 2024 року йому не було відомо про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження по стягненню аліментів, які він сплачував у добровільному порядку.

Зауважує, що при здійсненні розрахунку заборгованості державним виконавцем не було враховано, що ним, у добровільному порядку на виконання судового наказу в рахунок погашення аліментних зобов`язань, було сплачено на карткові рахунки дітей грошові кошти в сумі 533 000,00 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 16.04.2024 року, у зв`язку з чим виникла необхідність в здійсненні повторного перерахунку заборгованості.

Вважає, що дана обставина є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він виконував свій обов`язок добровільно.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У поданих на апеляційну скаргу письмових поясненнях, відповідач зазначає, що серед основних доводів позивача зазначається та обставина, що останній нібито домовлявся зі нею з приводу неподання рішення суду про стягнення аліментів до примусового виконання. Поряд з цим, дана обставина була зумовлена не домовленостями із позивачем, а тим, що вона перебувала за кордоном, що унеможливлювало фізично і фактично її прибуття для отримання рішення, написання заяви до виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження. При цьому, через розірвання шлюбу, позивач повідомив, що не буде перераховувати їй жодних коштів. Факт перерахування коштів на рахунки старших дітей підтверджує те, що ці перерахування здійснювалися на їхню користь із власної ініціативи позивача і упереджене ставлення до двох менших дітей. Крім цього, із коштів, які апелянт перераховував на користь двох старших доньок більша частина була використана ними на придбання захисного спорядження та технічних засобів для самого позивача (бронежилет, прилад нічного бачення).

Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11.09.2025 року без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що судовим наказом Сарненського районного суду рівненської області від 13.02.2023 року у справі №572/3391/22 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.11.2022 року і до повноліття дітей.

Даний судовий наказ з 01.03.2024 року перебуває на виконанні у Сарненському відділі державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавче провадження №74314231.

Відповідно до довідки, виданої 16.09.2024 року Сарненським відділом державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, загальний розмір заборгованості позивача по аліментах перед відповідачем станом на 16.09.2024 року становить 401693,45 грн..

Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно статей 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дітей, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дітей з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Доказів того, що вищевказана заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з тяжкою хворобою позивача або іншою обставиною, що має істотне значення, матеріали справи не містять.

Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» від 16.04.2024 року встановлено, що в період з 27.11.2022 року по 16.03.2024 року ОСОБА_1 перераховував різні суми грошових коштів на рахунки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на загальну суму 533000 грн.

Відомості про здійснення позивачем платежів в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріали справи не містять.

Разом з цим, при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець може зараховувати як добровільну сплату аліментів лише ті платежі, в яких чітко визначено призначення платежу як аліменти чи борг на утримання дітей. Грошові перекази без додаткової конкретизації призначення платежу не можуть бути автоматично зараховані як сплата аліментів, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами (Постанова ВС від 5 серпня 2025 року у справі № 390/2379/24).

Виписка АТ КБ «Приватбанк» від 16.04.2024 року не містить відомостей про призначення зазначених у ній платежів, які здійснювалися не на користь стягувача за судовим наказом від 13.02.2023 року у справі №572/3391/22, а тому дані фінансові операції, що здійснені на власний розсуд позивача поза межами виконавчого провадження, не можуть вважатися такими, що сплачені в рахунок погашення заборгованості по аліментах.

При цьому, колегією суддів враховується, що позивач заперечує факт наявності домовленості з позивачем щодо добровільного виконання ним аліментних зобов`язань, а платник аліментів не наділений правом самостійно визначати їх отримувача, який визначається судом за відповідним зверненням того з батьків, з ким проживає дитина або ж самою неповнолітньою дитиною з чотирнадцяти років.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 13 березня 2026 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.