Справа № 285/7170/25
провадження у справі № 2/0285/137/26
10 березня 2026 року м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді…..…………..Літвин О. О.,
секретаря……….........................Клечковської М. М.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження
за позовною заявою ОСОБА_1
про відшкодування шкоди,
В мотивування позовних вимог зазначила, що у серпні 2025 року в м. Звягель собака відповідача породи «алабай» покусала її собаку на кличку «Стрілка», внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Зазначене сталося через порушення правил тримання своєї собаки відповідачем, який судовим рішенням від 13.11.2025 був визнаний винним за ч.3 ст.154 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення.
Також у зв`язку з цією подією позивачка зазнала душевних страждань та їй завдано моральну шкоду, яку просить також стягнути з винної особи, а саме відповідача.
В заяві до суду позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Виклики відповідача про місце і час розгляду справи здійснювалися через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. З урахуванням положень ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Правова позиція Європейського суду з прав людини виходить із принципу належної процесуальної обачності (due diligence): сторона, яка знає або повинна знати про існування судового провадження відносно неї, зобов`язана виявляти розумну уважність до його перебігу та вживати заходів для участі в ньому. Неявка такої особи до суду без поважних причин за відсутності будь-яких активних дій з її боку свідчить про самоусунення від участі в процесі, а тому розгляд справи за її відсутності не порушуватиме гарантій ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить такого висновку.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За загальним принципом, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У цивільному праві України тварини визнаються особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі (майна). Це прямо випливає зі ст.ст.179, 180 ЦК України та підтверджується системним тлумаченням норм ЦК і Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження». Тому шкода, заподіяна тварині, розглядається як шкода майну її власника, що дає підстави для застосування норм про відшкодування майнової шкоди.
У цій справі встановлено, що відповідно до міжнародного ветеринарного паспорту позивачка є власником собаки по кличці «Стрілка», на яку 25.08.2025 в АДРЕСА_1 накинулась та покусала собака ОСОБА_2 , перебуваючи без намордника та повідка. За порушення останнім правил тримання котів та собак Звягельським міськрайонним судом від 13.11.2025 він був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП, та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу з конфіскацією собаки.
Постанова суду є чинною та 25.11.2025 набрала законної сили.

У судовому засіданні оглянуто надані позивачкою фото- та відеоматеріали, з яких вбачається факт нападу собаки породи алабай на собаку позивачки та заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Згідно довідок ветеринарної клініки «Animal Health», яка розташована в с. Мила Київської області, та долучених позивачкою копій квитанцій і чеків, на лікування своєї собаки вона понесла витрати в загальному розмірі 71700 грн. Окрім того, вона понесла витрати на транспортування свого улюбленця до клініки, зокрема 3719,4 грн на пальне (бензин), позаяк з досліджених судом доказів стан тварини був настільки тяжким, що унеможливлювало її транспортування громадським транспортом чи іншим способом, який не забезпечував би належних умов перевезення. Таким чином, позивачка обґрунтовано здійснила перевезення травмованої собаки власним автомобілем до ветеринарної клініки, розташованої в іншій області, з метою отримання невідкладної ветеринарної допомоги. Такі дії були зумовлені об`єктивною необхідністю та станом тварини.

Відтак, вина ОСОБА_2 у пошкодженні майна позивачки підтверджена в судовому засіданні і не спростована жодним доказом.

Собака породи алабай (середньоазіатська вівчарка) вважається джерелом підвищеної небезпеки. Це зумовлено їхнім великим розміром, значною фізичною силою, а також вираженими сторожовими та захисними якостями, які потребують правильного виховання, щоб уникнути ризиків для оточуючих.

Постанова КМУ №1164 від 10.11.2021 «Деякі питання щодо небезпечних порід собак» офіційно відносить середньоазіатську вівчарку (алабая) та її метисів до переліку потенційно небезпечних, тому їх утримання вимагає високої відповідальності.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст.1187 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Частина 5 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» покладає на особу, яка супроводжує тварину, обов`язок забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Відповідно до статті 22 зазначеного закону, при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов`язана забезпечити наявність намордника та повідка, необхідних для вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст.1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Суд зазначає, що утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст.66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки.

Собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст.317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У ч.5 ст.319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем.

Отже, з огляду на вище викладене, відповідач на підставі ст.1184 ЦК України, повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок нападу його собаки на собаку позивачки, а тому суд дійшов висновку про доведеність заявлених позовних вимог в частині відшкодування витрат, понесених ОСОБА_1 на лікування та транспортування своєї собаки в загальній сумі 75419,40 грн.

Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди (втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі) у спірних правовідносинах регулюється ст.ст.23, 1167 ЦК України, розмір якої визначається в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань... в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.

Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду, позивачка у позові вказувала про глибину її душевних переживань, викликаних значним погіршенням морального стану та необхідністю захищати свої права в судовому порядку. На підтвердження вказаного суду було надано консультативний висновок психіатра від 17.12.2025, яким позивачці встановлено діагноз змішаний тривожний депресивний розлад.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним та не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Ступінь вини відповідача пов`язаний з непрямим умислом, оскільки маючи потенційно небезпечну собаку, він повинен був передбачити, що вона може нанести травми оточуючим. Під час нападу собака була без намордника та повідка, знаходилася не в полі зору відповідача, який як її власник можливо не мав наміру для настання наслідків у вигляді нападу на іншу собаку, однак міг та повинен був їх передбачити. Суд враховує, що домашня тварина перебуває під опікою та піклуванням власника, а тому її травмування та каліцтво неминуче викликає у власника емоційні переживання, пов`язані як із самим фактом заподіяння шкоди, так і з необхідністю лікування тварини та усвідомленням того, що вона в подальшому буде обмежена у нормальному існуванні внаслідок втрати кінцівки. Крім того, ампутація лапи призвела до стійких змін у фізичному стані тварини, що зумовлює необхідність її подальшого догляду та створює для позивачки постійні моральні переживання, пов`язані з її станом та якістю життя.

Визначення об`єктивного розміру такої шкоди є неможливим, оскільки ґрунтується на сукупності суб`єктивних факторів та оціночних понять, які не піддаються фізичному чи економічному виміру.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 20000 грн і суд погоджується з таким розміром з огляду на обставини цієї справи, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості; глибину фізичних та душевних страждань позивачки; ступінь вини відповідача, який не вчинив жодних дій для відшкодування завданої ним шкоди в добровільному порядку. Така сума не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнала позивачка.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено позов повністю, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого нею судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

на користь ОСОБА_1

завдану їй вчиненням адміністративного правопорушення майнову шкоду в сумі 75419,40 грн, 20000 грн моральної шкоди та 2422,40 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного його тексту.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення 16.03.2026.

Головуюча суддя О. О. Літвин