УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 550/284/22

провадження № 61-1705ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чутівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 січня 2026 року в справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини, поділ в натурі майна, що є об'єктом праваспільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Упровадженні Чутівського районного суду Полтавської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини, поділ в натурі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Просив прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 .

Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 12 січня 2026 року, у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено та повернуто позов позивачеві.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови не взаємопов'язані між собою та їх спільний розгляд є недоцільним.

10 лютого 2026 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Говтвяниця М. В. через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Чутівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 січня 2026 року, у якій просить скасуватиоскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Представник заявника вказує, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин справи, що мають істотне значення для справи, з порушенням принципів доступу до правосуддя та ефективного судового захисту, а також без урахування правових висновків Верховного Суду щодо критеріїв взаємопов`язаності та доцільності спільного розгляду первісного та зустрічного позовів.

Адвокат Говтвяниця М. В., зокрема,зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 193, 194 ЦПК України, обмежившись формальним порівнянням предметів первісного та зустрічного позовів та не дослідивши взаємозв'язок сімейних правовідносин, з яких вони виникають, а також правові наслідки можливого задоволення зустрічного позову для вирішення первісних вимог.

Крім того, стверджує, що суд першої інстанції повернув зустрічну позовну заяву без дослідження її додатків, які відповідно до статей 175 та 177 ЦПК України є невід'ємною частиною позову, та без застосування процедури, передбаченої статтею 185 ЦПК України, яка зобов'язує суд у разі виявлення недоліків залишити заяву без руху та надати строк для їх усунення.

На думку представника заявника, апеляційний суд не усунув зазначені процесуальні порушення, не надав оцінки доводам апеляційної скарги щодо передчасності повернення зустрічного позову, формального застосування статей 193, 194 ЦПК України та фактичної відсутності у матеріалах справи додатків до зустрічної позовної заяви.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частини перша та друга статті 193 ЦПК України).

Умовами пред'явлення зустрічного позову є: взаємопов'язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об'єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Суди встановили, що предметом первісного позову є вимога про стягнення аліментів на утримання дітей, а предметом зустрічного позову - вимоги про визначення місця проживання дітей, оспорювання батьківства щодо повнолітньої ОСОБА_1 , виключення відомостей про батька з актового запису про народження та поділ майна подружжя (нежитлового приміщення і транспортного засобу, що набуті подружжям за час шлюбу).

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позовні вимоги первісного і зустрічного позовів ґрунтуються на різних підставах та мають різний предмет, до позовних заяв додані різні докази.

Відповідно до частин першої, третьої статті 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред'явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Встановивши, що первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними, задоволення зустрічних позовних вимог не унеможливить задоволенняпервісного позову, відтак їх спільний розгляд є недоцільним, а навпаки може ускладнити розгляд справи, суди першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно повернув зустрічний позов ОСОБА_1 .

Повернення зустрічного позову не призвело до порушення права ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки таке повернення не перешкоджає зверненню до суду з позовом на загальних підставах.

Аргументи заявника стосовно того, що суд першої інстанції повинен був застосувати положення статті 185 ЦПК України та залишити зустрічний позов без руху, зокрема для повторного подання або уточнення додатків до позову, Верховний Суд відхиляє, оскільки питання щодо залишення зустрічного позову без руху врегульовано частиною другою статті 194 ЦПК України, згідно з якою до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановленихчастиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред'явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

З оскаржуваної ухвали Чутівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст первісного та зустрічного позовів, підстави та предмети позовів, додані до позовних заяв докази, не встановив взаємопов'язаності цих позовів та доцільності їх спільного розгляду, а також можливості виключення задоволення первісного позову у разі задоволення зустрічного, а тому, згідно з імперативною вимогою частини третьої статті 194 ЦПК України, правильно повернув зустрічний позов, а не залишив його без руху.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чутівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 січня 2026 року в справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини, поділ в натурі майна, що є об'єктом праваспільної сумісної власності подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко