ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/3755/24
Номер провадження 22-ц/818/340/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Панькова О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 12 травня 2025 року в складі судді Вікторова В.В. по справі № 642/3755/24 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 21 листопада 2012 року отримав картку Універсальну № НОМЕР_1 з терміном дії 05/16, кредитний ліміт якої був 0. ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 23 вересня 2014 року, на підставі якої йому було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку з лімітом, що у подальшому збільшився до 38 000,00 грн. Для отримання доступу до рахунку відповідач отримав картку № НОМЕР_2 зі строком дії 07/18, тип Універсальна Gold. Підписанням заяви між сторонами у відповідності до статті 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг. Після спливу строку дії першої картки відповідачу для можливості користування рахунком додатково видані картки Універсальна Gold № НОМЕР_3 зі строком дії 09/18, Універсальна № 475978 зі строком дії 02/19, Універсальна № 475888 зі строком дії 12/22. У процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки до 42,0% річних.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 20 травня 2024 року складає 107 541,14 грн, з яких: 88 509,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, 0 грн заборгованість за простроченими відсотками, 19 031,21 грн заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23 вересня 2014 року в розмірі 107 541,14 грн станом на 20 травня 2024 року, а також 3028,00 грн судового збору.

10 липня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору про надання банківських послуг.

Відзив мотивовано тим, що 23 вересня 2014 року між ним та Банком було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, частина тексту анкети-заяви була нечитабельною, що не дозволило йому повністю ознайомитися з її змістом. Після підписання анкети-заяви він отримав платіжну картку, а також кредит у розмірі 8000,00 грн. Однак ним не погоджувались та не підписувались Умови та Правила надання банківських послуг, а в анкеті-заяві процентна ставка не зазначена. Просив застосувати строки позовної давності.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 23 вересня 2014 року при укладенні між ним та Банком договору про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг він не знайомився повністю з її змістом через її нечитабельність. Умови та Правила надання банківських послуг він не погоджував та не підписував. В анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, отже сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, проценти за користування кредитними коштами, відповідальність за порушення договірних зобов`язань, строк повернення кредиту. Вказав, що отримані від банку кошти він повернув, заборгованість відсутня. За період з 31 грудня 2014 року по 06 травня 2019 року банк безпідставно отримав кошти у розмірі 39 040,37 грн. Незважаючи на відсутність заборгованості, у лютому 2019 року він отримав лист-вимогу про погашення боргу за кредитним договором. Після цього він звернувся до Банку з вимогою про надання копії цього договору, проте йому було відмовлено. Вважав, що він зобов`язаний був повертати Банку лише тіло кредиту суму, яку фактично отримав у борг, а Банк має повернути безпідставно отримані кошти.

Просив визнати недійсним договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви від 23 вересня 2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2025 року повернуто банку відзив на зустрічну позовну заяву у зв`язку із пропуском строку для його подання.

Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 12 травня 2025 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту, відсотками, за пенею та комісією, лише за простроченим тілом кредиту і відсотками по ст. 625 ЦК України. Проте, суду не доведено позивачем правомірність стягнення простроченого тіла кредиту у вказаному розмірі за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту. При цьому, відсотки, які повинні були нараховуватися за користування кредитними коштами відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за тілом (поточним тілом) кредиту. Отже, позов в частині стягнення простроченого тіла кредиту і відсотків по ст. 625 ЦК України не підлягає задоволенню. Щодо зустрічного позову, то суд виходив з того, що ОСОБА_1 обрав неналежний спосіб захисту.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 11 червня 2025 року АТ КБ «Приватбанк» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підписанням анкети-заяви відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, отримав картку з кредитним лімітом та мав усвідомлювати, що банк як фінансова установа не надає послуг безоплатно. Активація картки та користування рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку, і згоду позичальника з його умовами. Прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мала бути погашена відповідачем, але не погашена або погашена не в повному обсязі. Прострочені відсотки це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені або погашені не в повному обсязі. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані банком Умови та Правила, а також Тарифи викладені не в редакції на час підписання ним анкети-заяви, а також, що він не знав про умови кредитування. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 не з`явився.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 12 березня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

відповідачем ОСОБА_1 отримано 09 липня 2025 року в електронних кабінетах (а.с. 29-31 том 2).

Крім того, представник відповідача адвокат Борисовець О.І. ознайомився з матеріалами справи 05 лютого 2026 року (а.с. 33 том 2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Панькова О.П., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 вересня 2014 року між банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н, згідно якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, підтвердив той факт, що він ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані йому у письмовому вигляді і згоден з ними (а.с. 50 том 1).

Також банком надано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де вказано процентні ставки, які не містять підписів ОСОБА_1 (а.с. 51-105 том 1).

З виписки за договором № б/н за період 21 листопада 2012 року по 22 травня 2024 року (перша дата у виписці 01 грудня 2012 року, остання 23 жовтня 2020 року) вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами як шляхом зняття готівки, так і здійснював розрахунки за покупки, перераховував кошти на інші карткові рахунки, а також здійснював поповнення кредитної картки. Усього витрат за вказаний період 241 518,68 грн, надходжень 133 977,54 грн, баланс на початок періоду 0 грн, баланс на кінець періоду 107 541,14 грн (а.с. 39-49 том 1).

При цьому, довідок щодо типу карток, виданих ОСОБА_1 , банком не надано.

Згідно наданих Банком розрахунків заборгованість ОСОБА_1 станом на 20 травня 2024 року становить 107 541,14 грн, з яких: 88 509,93 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 19 031,21 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, заборгованість за поточним тілом кредиту 0 грн (а.с. 13-38 том 1).

У лютому 2019 року банк направив на адресу ОСОБА_1 лист-вимогу, в якому вимагав протягом 3 діб з моменту її отримання, але не пізніше 18 лютого 2019 року, в повному обсязі погасити заборгованість за кредитним договором у розмірі 77 698,85 грн (а.с. 130 том 1).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, неодноразово отримував кредитні картки, протягом тривалого періоду часу користувався ними та поповнював свій рахунок, що підтверджується випискою, наданою банком до суду першої інстанції.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимог банку суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що між сторонами не узгоджено розмір процентів за користування кредитом, пені, комісії, адже анкета-заява не містить розміру процентної ставки та інших платежів, а Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи відповідачем не підписані.

Дійсно, як вбачається з наданих банком доказів, анкета-заява від 23 вересня 2014 року містить лише підпис відповідача. Водночас, вона не містить відповідних істотних умов кредитного договору. У ній відсутні будь-які дані стосовно суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті Умови та Тарифи, що містяться у матеріалах справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки та комісії саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Наданий позивачем примірник умов належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правил надання банківських послуг, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.

Надані позивачем Умови та правила з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

З наданого Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, неустойки, комісії, які нараховані згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості.

Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (прострочене тіло кредиту) становить 88 509,93 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались та стягувались проценти на заборгованість за кредитом, неустойка і комісія.

ОСОБА_1 неодноразово вносив кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені ним кошти розподілялись банком на погашення процентів, штрафів, пені, комісії, які передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.

Згідно виписки за договором № б/н за період з 21 листопада 2012 року по 22 травня 2024 року ОСОБА_1 внесено в рахунок погашення заборгованості 133 977,54 грн, а витрачено 241 518,68 грн. Різницю між цими сумами, а саме 107 541,14 грн банк вважає заборгованістю за простроченим тілом кредиту (88 509,93 грн) та за відсотками згідно ст. 625 ЦК України на цю суму (19 031,21 грн).

Разом з тим, договір між банком та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви укладено лише 23 вересня 2014 року. При цьому, як вбачається з виписки, банком здійснювалось списання відсотків, пені, штрафів, комісії, що теж враховано позивачем як заборгованість за простроченим тілом кредиту, однак фактично такою не є.

Згідно вищевказаної виписки та розрахунку заборгованості за період з 23 вересня 2014 року (дата підписання анкети-заяви) по 23 жовтня 2020 року (остання дата у виписці), банком списано у рахунок відсотків 102 909,56 грн, штрафів 1500,00 грн, пені 32 310,20 грн, комісії за обслуговування (членський внесок) 260,00 грн, а всього 136 979,76 грн, що перевищує розмір заявлених позовних вимог банку.

Тобто, ОСОБА_1 має переплату за даним кредитним договором в розмірі 29 438,62 грн (133 977,54 + 136 979,76 - 241 518,68).

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що тіло кредиту є повністю погашеним ОСОБА_1 , що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову. Підстав для нарахування відсотків згідно ст. 625 ЦК України за відсутності заборгованості за тілом кредиту також немає.

Доводи апеляційної скарги банку не спростовують встановлених судом обставин щодо відсутності у відповідача заборгованості.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 12 травня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук