УХВАЛА

12 березня 2026 року

м. Київ

справа № 461/3270/25

провадження № 61-2545 ск 26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 22 вересня 2025 року, додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 жовтня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 січня 2026 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», заінтересована особа: ОСОБА_1 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» (далі -ТОВ «Львівенергозбут» звернулося до суду із заявою, у якій просило визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 461/3270/25, виданий 22 липня 2025 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 3% річних у сумі 191,29 грн, 808,94 грн інфляційних втрат, сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, що в загальній сумі становить 6'969,19 грн.

2. Ухвалою від 22 вересня 2025 року Галицький районний суд міста Львова у задоволенні заяви відмовив.

3. Додатковим рішенням від 06 жовтня 2025 року Галицький районний суд міста Львова задовольнив заяву представника заінтересованої особи ОСОБА_1 - адвоката Золотухіна О. О. про ухвалення додаткового рішення у цій справі.

3.1. Стягнув з ТОВ «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 750,00 грн.

4. Львівський апеляційний суд постановою від 30 січня 2026 року апеляційні скарги ТОВ «Львівенергозбут» залишив без задоволення, ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 22 вересня 2025 року та додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 жовтня 2025 року залишив без змін.

5. У березні 2026 року до Верховного Суду засобами Електронного суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Львівенергозбут», подана його представником Дятловим О. Л., на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 22 вересня 2025 року, додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 жовтня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 січня 2026 року, в якій скаржник просить:

- скасувати ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 22 вересня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 січня 2026 року та ухвалити нове судове рішення у справі, яким задовольнити заяву;

- скасувати додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

6. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2026 року справу призначено судді-доповідачу Пророку В. В., судді, які входять до складу колегії: Калараш А. А., Петров Є. В.

7. На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 11 березня 2026 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки судді Пророка В. В.

8. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2026 року справу призначено судді доповідачу Пророку В. В., судді, які входять до складу колегії: Грушицький А. І., Петров Є. В.

9. Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

10. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

11. Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

12. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

13. Частиною першою статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

14. Відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду щодо задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню може бути оскаржена в апеляційному порядку.

15. Водночас стаття 389 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

16. З урахуванням зазначеного, касаційному оскарженню не підлягають ухвали, що зазначені у пункті 25 частини першої статті 353 ЦПК України, а також постанови суду апеляційної інстанції, прийняті за результатами апеляційного перегляду вказаних ухвал.

17. Тлумачення пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що оскарження ухвал про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у касаційному порядку, не передбачено.

18. Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 753/23412/17, ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2022 року в справі № 2/2218/3393/11, ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 754/5288/21, ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2022 року у справі № 2-68/11, ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 грудня 2022 року в справі № 757/35696/15-ц, ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року в справі № 462/1980/21 та інших.

19. За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

20. У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

21. Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

22. Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на оскарження таких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

23. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

24. Згідно з положенням частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

25. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 зроблено висновки про те, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, який усуває недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

26. Враховуючи наведене, оскільки ТОВ «Львівенергозбут», подано касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, а оскаржуване додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 жовтня 2025 року є невід`ємною частиною ухвали Галицького районного суду міста Львова від 22 вересня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (яка не підлягає касаційному оскарженню), а тому і оскаржуване додаткове рішення не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

27. Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті провадження) виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України, тому не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», заінтересована особа: ОСОБА_1 , про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 22 вересня 2025 року, додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 жовтня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 січня 2026 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційних скарг матеріали направити особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді /підпис/ В. В. Пророк

А. І. Грушицький

Є. В. Петров