Справа № 573/324/26
Номер провадження 2/573/330/26
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Марина ЧЕРКАШИНА, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Заритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд «Орегон» про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

16.02.2026 до Білопільського районного суду поштою надійшла позовна заява подана адвокатом Мірошниченком А.В. в інтересах ОСОБА_1 до АТ «Орегон» про стягнення коштів, у якій він вказує, що 13.04.2020 між ОСОБА_1 і АТ «Орегон» було укладено попередній договір № СЗ.06.1.021 купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого сторони зобов`язалися в майбутньому, в чіткій відповідності до умов та положень попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за вказаною адресою, загальною площею 70,54 м2, також покупець зобов`язався сплатити забезпечувальний платіж у сумі 814243 грн 22 коп., а продавець дотримуватися строків закінчення монтажно-будівельних робіт у житловому будинку, орієнтовний термін завершення яких було визначено ІІ квартал 2021 року. 13.04.2020 ОСОБА_1 сплатила забезпечувальний платіж. Однак, всупереч умовам договору АТ «Орегон» у визначені строки не завершило монтажно-будівельні роботи у житловому будинку, не передало позивачу квартиру, не уклало основний договір та безпідставно використовує сплачені ОСОБА_1 кошти.

Посилаючись на викладене, представник позивача просить стягнути з АТ «Орегон» на користь ОСОБА_1 814243 грн 22 коп.

Дослідивши матеріали позовної заяви приходу до наступного висновку.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду у першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Територіальна юрисдикція (підсудність) визначається правилами статей 26-32 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, правилами загальної, альтернативної та виключної підсудності.

За загальним правилом підсудність визначається місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (стаття 27 ЦПК).

Стаття 28 Цивільного процесуального кодексу України передбачає можливість вибору позивачем підсудності за наявності певних обставин або суб`єктного складу учасників справи.

У той же час ст. 30 ЦПК України встановлює виключну підсудність справ.

Так, відповідно до частини першої вказаної статті ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення. Майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна як об`єкта цивільних прав.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11, провадження № 61-18680св19)

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), згідно з якими «з аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

У постанові Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 2/1519/8500/11 (провадження № 61-18680св19) зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2024 у справі № 523/14831/21 (провадження № 61-7964св23), в якій предметом позову було визнання додаткової угоди до договору про пайову участь у будівництві недійсною та стягнення заборгованості за цим же договором, предметом якого є будівництво житлового будинку на земельній ділянці, дійшов висновку, що спірні правовідносини випливають із договору, який стосується нерухомого майна. Таким чином, оскільки позовні вимоги стосується прав на об`єкт нерухомого майна, то підсудність цього спору повинна визначатися за правилами, встановленими статтею 30 ЦПК України, якою регулюються правила виключної підсудності.

Предметом спору у справі за позовом ОСОБА_1 є стягнення з відповідача на її користь грошових коштів, сплачених за попереднім договором купівлі-продажу квартини від 13.04.2020. За вказаним попереднім договором сторони зобов`язалися у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу (основний договір) нерухомого майна, яким є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, оскільки спірні правовідносини випливають із договору, який стосується нерухомого майна, то підсудність цього спору повинна визначатися за правилами, встановленими статтею 30 ЦПК України, якою регулюються правила виключної підсудності.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.12.2024 у справі № 369/15932/21, провадження № 61-2204св24, у якій предметом спору є розірвання попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири, укладеного між фізичними особами, та стягнення з відповідача на користь позивачки сплачених за попереднім договором грошових коштів.

Таким чином, підстав для розгляду справи Білопільським районним судом не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Виходячи з вимог ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи вище викладене, приходжу до висновку, що дана справа не підсудна Білопільському районному суду Сумської області, а відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Зарічного районного суду м. Суми, а отже за таких обставин має бути передана до цього суду за підсудністю.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст. 258-260 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

Цивільну справу №573/324/26 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Заритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд «Орегон» про стягнення коштів передати за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми.

Після спливу строку на апеляційне оскарження копію ухвали разом з матеріалами справи направити до Зарічного районного суду м. Суми.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду.

Суддя