ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

справа № 468/981/25

провадження № 61-12710св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - відділ освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2025 року, ухвалене в складі судді Янчук С. В., та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року,ухвалену в складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області про встановлення факту мобінгу.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він з 01 лютого 2022 року до 27 березня 2025 року працював юрисконсультом відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області. До виконання своїх обов`язків він відносився добросовісно, нарікань від керівництва та дисциплінарних стягнень за період роботи не мав.

Посада юрисконсульта в структурі відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області входить до господарської групи. Його безпосередніми керівниками були керівник господарської групи та начальник відділу освіти.

Головний бухгалтер відділу ОСОБА_2 безпосередньо керує працівниками служби бухгалтерського обліку (бухгалтерським відділом) і не є керівником юрисконсульта.

Вказував на те, що у нього не склалися відносини з головним бухгалтером відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області, яка, на його думку, в силу нахабства та слабкості керівників, фактично керувала всім відділом освіти. Це відбулося внаслідок того, що він неодноразово виявляв порушення в роботі бухгалтерського відділу, які намагався усувати в межах законодавчого поля.

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 вирішила збільшити навантаження на нього як юрисконсульта. Документація, яка відповідно до номенклатури роками була закріплена за бухгалтерським відділом і велася бухгалтерією, була передана йому. Крім того, на нього було покладено частину повноважень спеціаліста з публічних закупівель та уповноваженої особи. Жодного документального оформлення збільшення його трудових обов`язків не було. Все робилося через примус, скандали, ганебний факт з`ясування стосунків.

Зазначав, що його звернення до начальника відділу освіти з приводу виконання ним додаткових обов`язків під примусом головного бухгалтера не дали жодних результатів. Начальник відділу освіти усунувся від вирішення питання. У ОСОБА_2 з`явилась можливість по декілька разів на день відвідувати його, щоб давати нові доручення та перевіряти роботу. Це щоразу супроводжувалося наріканнями, цькуваннями, неправомірними звинуваченнями, перекручуванням фактів, наклепами, зневажливими зауваженнями, що мали ознаки мобінгу.

Вказував на те, що через систематичний психологічний тиск з боку ОСОБА_2 він змушений був 13 лютого 2025 року написати доповідну записку на ім`я начальника відділу про факти мобінгу. Однак вказана записка розглянута не була. На його заяви про надання відпустки у 2024 році та березні 2025 року він отримав відмови.

12 березня 2025 року ОСОБА_2 у черговий раз у присутності всієї господарської групи спровокувала скандал, намагаючись вивести його з рівноваги. Її дії призвели до погіршення стану його здоров`я, що спонукало його написати заяву про звільнення з роботи.

Зазначав, що встановлення факту мобінгу має для нього юридичне значення, оскільки дозволяє отримати компенсаційні виплати та відшкодувати шкоду, у тому числі моральну.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд встановити факт мобінгу щодо нього - юрисконсульта відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що звернення позивача до роботодавця, органу місцевого самоврядування та органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо вчинення стосовно нього мобінгу, не підтверджують вчинення відносно позивача систематичних тривалих умисних дій з боку роботодавця або окремих працівників, що містять ознаки мобінгу. Позивач не довів належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що факт мобінгу щодо позивача обґрунтовано незаконним збільшенням повноважень особою, яка не мала на це законного права: реєстрація, ведення та збереження документації, закріпленої за іншим відділом, часткове покладання повноважень спеціаліста з публічних закупівель та уповноваженої особи без жодного документального оформлення, у формі психологічного тиску (примусу, цькування, неправомірних звинувачень, наклепу, зневажливих зауважень, з`ясування стосунків, що постійно переростало в скандали).

Вказує, що він, як в позовної заяві, так і в доданих матеріалах навів суду фактичні дані про факт здійснення відносно нього мобінгу: офіційно подана скарга - доповідна записка від 13 лютого 2025 року відповідачу про час, місце, обставини скоєння правопорушення; звернення з приводу мобінгу до засновника відділу освіти Баштанської міської ради - роботодавця керівника відділу; звернення до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці; довідку КНП «ЦПМДС Баштанського району» щодо гіпертонічного кризу; наказ про звільнення.

Відповідач не надав доказів на спростування факту мобінгу.

Відповідач (роботодавець) не виконав своїх обов`язків при отриманні скарги працівника, у порушення статей 141, 158 КЗпП України, не розглянув її.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 932/4759/21 (провадження № 61-18560св23).

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2025 року начальник відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області Зеркаліна Г. Р. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 14 жовтня 2025 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У листопаді 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2025 року, в зв`язку з відставкою судді ОСОБА_4 , призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2025 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 01 лютого 2022 року ОСОБА_1 працював на посаді юрисконсульта відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області та звільнений за власним бажанням 27 березня 2025 року.

У посадовій інструкції юрисконсульта, яка підписана позивачем 01 лютого 2022 року, вказано, що юрисконсульт підпорядковується безпосередньо начальнику відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області.

Пункти 2.1-2.22 інструкції визначають завдання та обов`язки юрисконсульта.

13 лютого 2025 року ОСОБА_1 звертався до в.о. начальника відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області з приводу вчинення щодо нього з боку головного бухгалтера ОСОБА_2 мобінгу, який полягав у тому, що вона звинувачувала його за свої прийняті рішення у некоректній формі, а саме допускаючи висловлювання, що принижували його ділову репутацію.

25 березня 2025 року ОСОБА_1 подавав заяву до Південного міжрегіонального Управління державної служби з питань праці з метою проведення перевірки фактів мобінгу з боку ОСОБА_2 щодо нього, яке надало відповідь про те, що в умовах воєнного стану управління не наділено правом проведення заходу контролю з питань вчинення мобінгу. Роз`яснено право звернення до суду.

Згідно з довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Баштанського району» ОСОБА_1 з 13 до 21 березня 2025 року знаходився на амбулаторному лікуванні з приводу гіпертонічної хвороби, міокардіофіброзу змішаного генезу.

01 квітня 2025 року ОСОБА_1 надав голові Баштанської міської ради пояснення, яке за змістом є ідентичним позовній заяві.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 2-2 КЗпП України мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність. Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (не запрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Правова конструкція цієї норми свідчить про можливість визнання (встановлення) факту мобінгу (цькування) в судовому порядку.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, перевіривши та надавши правову оцінку наданим сторонами доказам, вимогам та запереченням за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_1 своїх позовних вимог, а саме вчинення щодо нього мобінгу роботодавцем.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судами сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли цілком обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявник послався в обґрунтування доводів касаційної скарги.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).

У справі, яка розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених судами попередніх інстанцій судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивача.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Д. Д. Луспеник Ю. В. Черняк