Провадження № 4-с/344/5/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дутки Р.-І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на бездіяльність органу примусового виконання,-

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Головатюк Іван Миколайович звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою на бездіяльність органу примусового виконання.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, заявник вказує, щозгідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 вбачається, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №29965655, видану 24.11.2011 старшим державним виконавцем відділу ДВС Тисменицького РУЮ, а також постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП № 19865949, виданої 11.06.2010 відділом ДВС Тисменицького РУЮ.

З відповіді на адвокатський запит № 03/09 від 03.09.2025, наданої Івано-Франківським ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області, від 15.09.2025 №167108 вбачається, що виконавче провадження №19865949 з примусового виконання судового наказу №2-н-15788/2009, виданого Івано-Франківським міським Івано-Франківської області 04.12.2009 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» 908818,95 гривень знищено, в рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем 28.02.2011 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови); виконавче провадження №29965655 з примусового виконання судового наказу №2н-15784, виданого Івано-Франківським міським судом Івано- Івано-Франківської області 04.12.2009 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» 377081,20 гривень знищено, в рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем 28.02.2011 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови). Зазначена інформація підтверджується витягами з ВП спецпідрозділ з виконавчих проваджень №29965655 та № 19865949.

Проте станом на даний момент обтяження у зазначених виконавчих провадженнях досі існують та обмежують боржника у вільному користуванні та розпорядження майном уже протягом довготривалого часу.

У зв`язку з зазначеним 03.11.2025 адвокатом Головатюком І.М. в інтересах ОСОБА_1 було направлено заяву про скасування вказаних вище арештів до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

10.11.2025 стороною скаржника було отримано відповідь на заяву про скасування арештів №198346 від 10.11.2025, надану державним виконавцем Павлом Шаманським за підписом начальника в якій він зазначив, що у Відділу (ДВС) відсутні підстави, визначені Законом України «Про виконавче провадження», для зняття арешту з майна, при цьому цим же законом встановлено: у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Звертає увагу, що разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження»

Однак після повернення виконавчих документів з виконавчих проваджень №29965655 та № 19865949 стягувачу, згідно перевірки реєстрів Судової влади України, вбачається, що стягувач не звертався до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а відтак строк звернення виконавчих листів до виконання давно сплив

Отже, законні підстави існування арешту на майно боржника відсутні, оскільки виконавчі листи повернуті стягувачу, строк на їх пред`явлення пропущений та не поновлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, а арешт на майно боржника існує протягом тривалого часу, а саме від 04.12.2013 (тобто 12 років), що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном

За наведених обставин заявник просить визнати неправомірною бездіяльність Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невжиття заходів по скасуванню арешту майна боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №29965655 від 24.11.2011 старшим державним виконавцем відділу ДВС Тисменицького РУЮ, та постановою про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП № 19865949 від 11.06.2010 відділом ДВС Тисменицького РУЮ; зобов`язати Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою про відкриття виконавчого провадження №29965655 від 24.11.2011 та постановою про відкриття виконавчого провадження № 19865949 від 11.06.2010 та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 1-3).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.20).

Заявник ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, попередньо представником заявника адвокатом Головатюком І.М. подано до суду заяву про розгляд скарги без їхньої участі, вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити (а.с.31).

Представники заінтересованих осіб Акціонерного товариства «Укрсиббанк» та Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду не прибули, про причини неявки суд не повідомили, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні правовідносини.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №29965655, виданої 24.11.2011 старшим державним виконавцем відділу ДВС Тисменицького РУЮ, а також постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП № 19865949, виданої 11.06.2010 відділом ДВС Тисменицького РУО (а.с.9).

Адвокату Головатюку І.М. була дана відповідьІвано-Франківським ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області про те, що матеріали виконавчих проваджень № 19865949 та № 29965655 знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання (а.с. 10).

31 жовтня 2025 року адвокат Головатюк І.М. звертався до Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з усього майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що накладений в межах виконавчих проваджень № 19865949 та № 29965655, номери записів обтяжень 3681670, 3681639 (а.с. 11-12).

У відповідь на заяву адвоката Головатюка І.М. була надана відповідьІвано-Франківським ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області про те, що у Відділу відсутні підстави, визначені Законом України «Про виконавче провадження», для зняття арешту з майна (а.с.13-14).

Згідно інформації з виконавчих проваджень, у виконавчому провадженні № 19865949 з виконання судового наказу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області №2н-15784 від 04 грудня 2009 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» 377081,20 гривень 10.10.2012 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), у виконавчому провадженні № 29965655 з виконання судового наказу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області №2н-15788/2009 від 04 грудня 2009 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» 908818,95 гривень 28.02.2011 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) (а.с.15-17).

04 грудня 2009 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області був виданий судовий наказ №2н-15788/2009 про стягнення зі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 908818,95 гривень, а також судового збору в сумі 850 гривень та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 30).

Ухвалою суду від 16 лютого 2010 року виправлено описку у судовому наказі №2н-15788/2009 від 04 грудня 2009 року вказавши правильно по-батькові боржника ОСОБА_3 (а.с.31).

Ухвалою суду від 14 листопада 2011 року судовий наказ №2н-15788/2009 від 04 грудня 2009 року скасовано (а.с. 32).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Стаття 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі судових наказі 04 грудня 2009 року, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи судом) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII.

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Аналіз пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), свідчить про те, що в ньому відсутня вказівка на обов`язок державного виконавця щодо зняття арешту, оскільки в ньому зазначається про обов`язок останнього вказати на наслідки відповідної виконавчої дії (закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого провадження), якщо законом такі наслідки передбачені.

Положеннями частин першої статті 50 Закону № 606-XIV передбачено два випадки, коли державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Оскільки частиною першої статті 50 Закону № 606-XIV не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, то відсутні підстави стверджувати, що пункт 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачав такий наслідок.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24), як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та, відповідно, різні правові наслідки. Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження та в разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом установлених законом строків. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що законодавець у Законі України № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 5 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно з поверненням виконавчого документа стягувачу (ч. 3 ст. 37 Закону). Отже, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у ч. 3 ст. 37 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що у виконавчих провадженнях №19865949 та №29965655 були винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Таким чином виконавчі провадження були повернуті стягувачу без виконання.

Зазначені в скарзі арешти майна ОСОБА_1 є чинними на час розгляду скарги боржника, проте відсутні відкриті виконавчі провадження щодо скаржника.

Будь-яких належних доказів щодо погашення заборгованості в матеріалах справи відсутні та не надано учасниками справи.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Також суд звертає увагу, що арешти на майно боржника накладені державним виконавцем відділу ДВС Тисменицького РУЮ. Повноважень та підстав на зняття цих арештів в даному випадку в Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції немає.

У частині першій статті 81 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, перевіривши, чи діяв державний виконавець відповідно до вимог чинного законодавства, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія, своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає, що оскаржувані рішення, дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, не вбачається протиправних дій або бездіяльності відділу державної виконавчої служби, а тому суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 4, 10-13, 76-81, 89, 259-261, 354, 355, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на бездіяльність органу примусового виконання відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа 1 -Акціонерне товариство «Укрсиббанк», , місцезнаходження: вул. Андріївська, буд.2/12, м. Київ, 04070.

Заінтересована особа 2 - Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження: вул. Галицька, буд.45, м. Івано-Франківськ, 76019.

Повний текст ухвали складено та підписано 16 березня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.