Справа № 365/548/25
Номер провадження: 2/365/45/26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 березня 2026 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Хижний Р.В.

за участю

секретаря судового засідання Середи Н.В.

представника позивача Демарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулося до Згурівського районного суду Київської області через систему «Електронний суд» з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за Договором № 3724863 від 26.12.2021 року у загальному розмірі 21824,19 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на правничу допомогу у розмір 13000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_1 було укладено Договір № 3724863, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обовязки, передбачені договором. За умовами кредитного договору сума кредиту становить 10400,00 грн (п. 1.2 Договору), проценти за користування кредитом 1067,04 грн, які нараховуються за ставкою 0,38 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору), стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Договору), видача кредиту безготівково шляхом переказу коштів на картковий рахунок. Сторонами узгоджені умови щодо сплати кредиту, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо. Договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. ТОВ «МІЛОАН» виконало свої зобовязання за кредитним договором повністю, надавши відповідачу кредит на визначених умовах.

Всупереч умовам кредитного договору, відповідач заборгованість не погашає, у зв`язку з чим у нього обліковується прострочена заборгованість у розмірі 21824,19 грн, з яких: 9584,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 11928,19 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 312,00 грн - заборгованість за комісіями.

Право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями перейшло до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» відповідно до Договору факторингу № 25-07/24 від 25.07.2024.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає. Невизнання позову обґрунтовує тим, що позивач не надав докази видачі грошових коштів відповідачу, банківська виписка з особового рахунку відповідача про це відсутня. Розрахунок заборгованості не є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивач є військовослужбовцем, відтак згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, пеня, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Заборгованість нарахована за межами строку кредитування 30 календарних днів. Право нараховувати проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Також максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Заперечення проти позову відповідачем викладені у заяві про скасування заочного рішення.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 01 липня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи та справу призначено до судового розгляду.

07 жовтня 2025 року судом ухвалено заочне рішення, яким позов було задоволено.

Ухвалою від 04 листопада 2025 року скасовано заочне рішення та призначено розгляд справи по суті. Сторонам встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 06 лютого 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати до суду інформацію, що містить банківську таємницю.

У судовому засідання, приймаючи участь в режимі відеоконференції, представник позивача Демарчук Н.О. позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи у його відсутність не подав.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду, а позиція відповідача щодо позову викладена у заяві про скасування заочного рішення.

Провівши розгляд справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено Договір факторингу № 25-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 3724863 від 26.12.2021 року у розмірі 21824,19 грн, з яких: 9584,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 11928,19 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 312,00 грн - заборгованість за комісіями (а.с. 19-28 Договір факторингу з додатками, а.с. 29 - платіжна інструкція, а.с. 30-31 - Акт приймання-передачі Реєстру боржників, а.с. 32-36 Реєстр боржників).

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порядку ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

26.12.2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «МІЛОАН» з метою отримання кредиту для споживчих потреб для чого заповнив на інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця Анкету-заяву на кредит № 3724863. Після отримання погодження, 26.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 3724863, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на наступних умовах: сума (загальний розмір) кредиту 10400,00 грн. Кредит надається строком на 27 днів з 26.12.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 22.01.2022. Комісія за надання кредиту: 312,00 грн, яка нараховується за ставкою 3,00 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 1067,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,38 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Орієнтовна загальна вартість кредиту 11779,04 грн. Видача кредиту безготівково шляхом переказу коштів на картковий рахунок. Договір передбачає, що Позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором V65386, який був направлений на номер телефону відповідача НОМЕР_1 . Перед підписанням Договору відповідач пройшов верифікацію та був ідентифікований ТОВ «МІЛОАН» (а.с. 8 Анкета-заява, а.с. 9-13 Договір (індивідуальна частина), а.с. 14 Графік платежів, а.с. 15 Паспорт споживчого кредиту, а.с. 16 довідка про ідентифікацію, а.с. 39-47 Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту).

ТОВ «МІЛОАН» свої зобовязання за Договором № 5943097 виконало повністю, перерахувавши кошти в сумі 10400,00 грн на рахунок/картку відповідача № НОМЕР_2 (а.с. 17 квитанція).

Банківська картка № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) була емітована АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я відповідача. Зарахування коштів на вказаний картковий рахунок у сумі 10400,00 грн від ТОВ «МІЛОАН» підтверджується інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також банківською випискою по рахунку відповідача (а.с. 185-187).

Номер телефону відповідача НОМЕР_1 є номером вказаним в анкетних даних відповідача, що знаходяться у володінні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 185).

Дослідженими доказами повність підтверджено укладення між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 . Договору про споживчий кредит № 3724863 від 26.12.2021, та отримання відповідачем на виконання його умов кредитних коштів у розмірі 10400,00 грн на свій картковий рахунок. Відтак, доводи відповідача про відсутність доказів видачі грошових коштів відповідачу є неспроможними.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

В силу ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Таким чином, укладений в електронній формі Договір про надання споживчого кредиту № 3724863 на умовах, викладених у ньому, та у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором V65386, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач кредитні кошти отримав, відповідно до Графіку платежів повернення кредиту, сплату комісії та процентів не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість. За розрахунками первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» заборгованість відповідача становить 21824,19 грн, з яких: 9584,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 11928,19 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 312,00 грн - заборгованість за комісіями (а.с. 7 відомості про щоденні нарахування та погашення). Проценти за кредитом нараховані первісним кредитором за межами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені Договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного Договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Отже, за умовами Кредитного договору сторони погодили строк його дії до 22.01.2021, а тому починаючи із зазначеної дати, позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Згідно викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 правового висновку, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023, сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Відтак, для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, нарахування позивачем процентів поза межами строку кредитування, передбаченого Кредитним договором є необґрунтованим, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позичальником дій, які б підтверджували свідомий намір пролонгації зобов`язання за договором про кредит (позику), позивачем не надано.

За умовами кредитування проценти за користування кредитом становлять 1067,04 грн.

Із відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що відповідачем було сплачено 27.01.2022 - 312,00 грн комісії за управління та обслуговування кредиту; 27.01.2022 397,00 грн процентів по кредиту; 27.01.2022 312,00 грн сплата тіла кредиту; 22.02.2022 3059,00 грн процентів по кредиту; 22.02.2022 504,40 грн сплата тіла кредиту.

Враховуючи внесені відповідачем кошти, за розрахунками суду, отриманими шляхом віднімання сплачених відповідачем сум, залишок заборгованості за основним зобовязанням (за тілом кредиту) складає 7194,64 грн, за нарахованими процентами 0,00 грн, заборгованість за комісіями 0,00 грн.

Посилання відповідача щодо застосування п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та не нараховування відсотків за кредитом не приймаються, оскільки ці правила діють для Військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовців, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам). Відсотки в межах строку кредитування нараховані за період з 26.12.2021 по 22.01.2021 (строк кредитування). Доказів того, у вказаний період відповідач був військовослужбовцем, який відповідав критеріям, визначеним у п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не надано. Надані відповідачем копії посвідчення та військового квитка не доводять зазначених обставин. Також недоречним є посилання відповідача на ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», виходячи з наступного. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2023 - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2023 - денна ставка не більше 1%.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

За Договором № 3724863 від 26.12.2021 строк кредитування з 26.12.2021 по 22.01.2021, тобто до набрання чинності зазначених вище законодавчих змін. Крім того, суд звертає увагу, що процентна ставка, яка погоджена сторонами становить 0,38 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору), та саме за такою ставкою були нараховані проценти за кредитом.

Отже, відповідач ОСОБА_1 має перед позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» кредитну заборгованість за Договором № 3724863 від 26.12.2021 року у розмірі 7194,64 грн.

Відповідачем не надано до суду належних доказів щодо погашення заборгованості, або свого розрахунку заборгованості.

Відповідач не погашає заборгованості, чим порушує права позивача, до якого перейшло право вимоги за Договором № 3724863 від 26.12.2021.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведене вище, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення частково та з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за Договором № 3724863 від 26.12.2021 року у розмірі 7194,64 грн, яка є заборгованістю за основним зобов`язанням (тілом кредиту). В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Щодо розподілу судових витрат суд приходить до наступного.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 64 платіжна інструкція).

Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено: договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігаг Ассістанс», відповідно до якого останнє бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; прас-листом Адвокатського об`єднання «Лігаг Ассістанс»; ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про надання юридичної допомоги № 883 від 01.05.2025; витяг з Акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 , згідно якого розмір витрат на правничу допомогу складає 13000,00 грн, з яких: усна консультація з вивченням документів 4000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 9000,00 грн (а.с. 54-60).

Відповідач ОСОБА_1 не заперечує розміру витрат позивача на правничу допомогу. В свою чергу, позивачем було надано суду достатні докази фактичного понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн.

Відповідно до частин 1-2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги позивача задоволені на 32,966355 %.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 798,58 грн та правничої допомоги у розмірі 4285,63 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 610, 611, 624, 625, 629, 1046, 1048-1049, 1050, 1054,1077,1078 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (, місцезнаходження юридичної особи: вулиця Гедройця Єжи, будинок 6, офіс 521 місто Київ, 03150) заборгованість за Договором № 3724863 від 26.12.2021 року у розмірі 7194 (сім тисяч сто дев`яносто чотири) гривні 64 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» сплачений судовий збір у розмірі 798 (сімсот дев`яносто вісім) гривень 58 копійка та витрати на професійну правничу допомогу у розмір 4285 (чотири тисячі двісті вісімдесят п`ять) гривень 63 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Головуюча суддя Р.В. Хижний