Провадження № 2/686/1484/26
04 лютого 2026 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:
головуючої - судді Павловської А.А.,
з участю секретаря судового засідання Солдатової К.В.,
представника позивача - Романішина О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -
1. Стислий виклад позицій сторін
В вересні 2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в якому просив визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/50 частки будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 79,00 кв.м, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування вимог позову зазначив, що він є власником 26/50 частки будинку АДРЕСА_1 . Співвласниками даного будинку є ОСОБА_2 (розмір частки 19/50) та була ОСОБА_3 (розмір частки, зареєстрованої за нею, - 1/10).
Позивач є онуком рідної сестри ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Вона була одружена, дітей вони з чоловіком не мали. Позивач вважає себе спадкоємцем ОСОБА_6 , тому звернувся до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, однак йому було в цьому відмовлено в зв`язку з відсутністю доказів родинного зв`язку зі спадкодавицею.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Додатково зазначив, що неможливість в нотаріальному порядку оформити спадкові права позивача виникла в зв`язку з тим, що немає актового запису про народження тітки позивача (спадкодавиці), а також записи про її шлюб виконані від руки. Також представникові невідомо, які родинні відносини у спадкодавиці з відповідачем у зазначеній справі. Спадщина була прийнята фактично, оскільки на час її відкриття у спірному домоволодінні проживали позивач і його батьки. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач про час та місце судового розгляду справи повідомлявся судом в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв, клопотань, відзиву від нього до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за його відсутності, ухваливши заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів.
2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
04.09.2025 ухвалою Хмельницького міськрайонного суду було залишено позовну заяву без руху і надано позивачеві строк на усунення її недоліків.
Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 09.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, за клопотанням позивача витребувано письмові докази (матеріали спадкових справ від Хмельницького нотаріального архіву, інвентаризаційну справу з Хмельницького БТІ).
07.11.2025 клопотання позивача про витребування доказів (матеріали спадкової справи від Другої Хмельницької держнотконтори) задоволено, підготовче засідання відкладено для надходження відповіді на запит суду.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 04.12.2025закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
04.02.2026проведено судовий розгляд справи, який закінчено ухваленням заочного рішення суду по суті заявлених вимог.
3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником будинку АДРЕСА_1 в частці 26/50. Іншим співвласником зазначеного домоволодіння є відповідач ОСОБА_2 - в частці 19/50. Третьою співвласницею домоволодіння зареєстрована ОСОБА_6 - в частці 5/50. Зазначені обставини підтверджуються витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Хмельницького БТІ № 23362328 від 21.07.2009, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2009, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Хмельницького БТІ № 25073301 від 19.01.2010 (арк. 134, 137, 138 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ).
Батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , що вбачається із відомостей про її хрещення (арк. спр. 31, 32) та відомостей щодо реєстрації актового запису про її шлюб (арк. спр. 37 - 40). Крім того, зі свідоцтва про право спадкування за законом від 19.09.1953 року вбачається, що ОСОБА_8 був чоловіком ОСОБА_10 та батьком:
(арк. спр. 50, арк. 12 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ).
ОСОБА_11 згодом успадкував і частку ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк. спр. 51), після чого всю належну йому частку у праві власності на спірний будинок продав ОСОБА_13 (арк. 35 - 36 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ).
Оскільки в будинку було проведено перебудову, 05.09.1974 було змінено ідеальні частки між співвласниками будинку, внаслідок чого в ОСОБА_13 у власності стало 38% будинку (арк. 40, 41, 43 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ).
10.09.1974 ОСОБА_13 подарував всю належну йому частку в будинку ОСОБА_14 (арк. 48 - 49 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ).
27.03.1991 ОСОБА_14 всю свою частку (19/50) в праві власності на будинок подарувала ОСОБА_15 (арк. 79 - 80 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ).
30.12.1992 ОСОБА_15 всю свою частку (19/50) в праві власності на будинок подарувала ОСОБА_16 (арк. 89 - 90 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ).
16.10.2001 ОСОБА_16 продала ОСОБА_2 (відповідачу у справі) 19/50 житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель в АДРЕСА_1 (арк. 103 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ).
Інформація щодо наявності певних родинних відносин між ОСОБА_11 та всіма подальшими набувачами його частки аж до відповідача включно - відсутня, не вбачається такої і з матеріалів справи.
ОСОБА_17 була донькою ОСОБА_18 та ОСОБА_10 (арк. спр. 41), дружиною ОСОБА_19 , що вбачається з її свідоцтва про шлюб (арк. спр. 42) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.2001, згідно котрого вона успадкувала після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 належні йому 21/50 спірного житлового будинку (арк. 112 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ), а також матір`ю позивача (арк. спр. 120, зворот, 121).
ОСОБА_19 був власником 1/3 спірного будинку (арк. 27 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ), а після зміни ідеальних часток співвласників внаслідок його перебудови - 42% у праві власності на спірний будинок (арк. 42 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ).
ОСОБА_12 станом на 10.09.1974 залишалася співвласницею 20% будинку спільно зі своєю сестрою ОСОБА_6 (арк. спр. 18, арк. 44 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ). Місце проживання ОСОБА_12 було зареєстровано у спірному будинку з 15.08.1958 до 05.06.2009 (арк. спр. 121).
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_12 померла, її спадкоємцем за законом став її син ОСОБА_1 , позивач у справі, котрий в порядку спадкування за законом й набув від неї 26/50 у праві власності на спірний будинок (арк. спр. 118 - 125, арк. 137 інвентаризаційної справи Хмельницького БТІ). Місце проживання позивача було зареєстровано у спірному будинку з 30.09.2003 (арк. спр. 14, 35 - 36).
ОСОБА_20 31.07.1934 уклала шлюб з ОСОБА_21 , внаслідок чого змінила власне прізвище на ОСОБА_22 (арк. спр. 30).
Позивач стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що, з його слів, підтверджено рішенням суду у іншій справі, однак копії такого рішення суду не надано.
Матеріали справи не містять об`єктивних (не зі слів позивача) доказів дати смерті ОСОБА_6 , а також жодних доказів адреси реєстрації її постійного місця проживання станом на дату смерті (адже щонайменш станом на ІНФОРМАЦІЯ_7 адреса її постійного місця проживання була зареєстрована не за місцезнаходженням спірного будинку - арк. спр. 50), а відтак і належної інформації щодо наявності спадкової справи до її майна. У наданій суду копії будинкової книги на спірний будинок інформація щодо ОСОБА_6 відсутня. Витяги зі спадкового реєстру свідчать про те, що спадкова справа не заводилася, однак пошук було здійснено з урахуванням дати смерті, названою позивачем, яку документально він в ході розгляду справи не підтвердив.
Позивач 11.11.2010 звернувся до Другої Хмельницької державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини ОСОБА_6 , йому було відмовлено з підстав ненадання документів, які б підтверджували родинні відносини між ним і спадкодавицею (арк. спр. 17).
4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки дата смерті ОСОБА_6 в ході судового розгляду справи об`єктивно доказами підтверджена не була, на спірні правовідносини може поширюватися правове регулювання або ЦК УРСР, якщо вона померла, як стверджує позивач, у 1994 році, тобто до вступу в дію чинного ЦК України, або ж ЦК України, якщо вона померла після ІНФОРМАЦІЯ_8 .
ЦК УРСР 1963 року регулював прийняття спадщини таким чином.
Згідно з частинами 1 - 3 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
На підставі цієї статті позивачеві слід було довести ту обставину, що його матір (рідна сестра ОСОБА_6 ) прийняла спадщину після неї.
За змістом статей 526, 527 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Зі справи відомо про наявність у ОСОБА_6 чоловіка, тобто він міг би бути спадкоємцем першої черги її майна, якщо був живий на час її смерті. Ці обставини з матеріалів справи встановити не вдалося.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК УРСР, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
Отже, матір позивача могла спадкувати після своєї сестри лише в тому разі, якщо чоловік ОСОБА_6 не спадкував після неї.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно з частинами 1 - 3 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
Отже, позивачеві слід було довести, що чоловік ОСОБА_6 фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном і не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відомості про відсутність спадкової справи, отримані у відповідь на запит, суд не може взяти в якості доказу до уваги, оскільки залишилася не підтверджена належним чином дата смерті спадкодавиці; чи не вступив в управління спадковим майном ОСОБА_23 , справа доказів не містить. Дійсно, матір позивача могла вступити в управління/володіння належною ОСОБА_6 часткою спірного будинку, оскільки проживала в ньому, однак встановлення цієї обставини є другорядним порівно з виключенням спадкоємців першої черги.
Згідно ч. 1 ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави.
Таким чином, одержання свідоцтва про право на спадщину не було обов`язком спадкоємця на той час і не свідчить саме по собі, що спадщина не була прийнята.
Чинний ЦК України регулює порядок спадкування таким чином.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
День смерті ОСОБА_6 належно не підтверджено.
За частинами 1, 2 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Останнє місце проживання спадкодавиці позивачем не підтверджено. Оскільки позивач стверджує, що воно йому невідоме, можна вважати, що місцем відкриття спадщини є місцезнаходження спірного нерухомого майна.
За частинами 1 - 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Інформація про наявність заповіту після ОСОБА_6 відсутня. Якщо заповіту складено не було, застосовуються правила спадкування за законом.
Згідно частин 1 - 2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відомості про наявність в спадкодавиці дітей відсутні. За цією статтею позивачеві слід було надати докази того, що чоловік спадкодавиці не спадкував після неї.
За ч. 1 ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Отже, за цією статтею матір позивача могла успадкувати майно своєї сестри в тому разі, якщо ніхто з першої черги не спадкував.
У відповідності до частин 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Доказів того, хто постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, справа не містить.
За ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
У відповідності о частин 1, 2 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Водночас строки виконання такого обов`язку законом не встановлені.
Отже, ані обставини, визначені ЦК УРСР, ані ті, що визначені ЦК України, як підстава, що давала б можливість встановити факт прийняття спадщини матір`ю позивача після своєї рідної сестри, позивачем вичерпно у зазначеній справі не доведені.
Суд також бере до уваги, що ані з матеріалів справи, ані з витребуваних судом на запити документів не вбачається, що відповідач міг би спадкувати частку ОСОБА_6 , якщо її не успадкує позивач, адже не доведено ані наявності заповіту на його ім`я, ані наявності родинних відносин між ним і спадкодавицею. Таким чином, позивачем не доведено і того, що у справі бере участь належний відповідач.
За таких обставин в їх сукупності в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за його недоведеністю.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, ч. 1, 4, 6 ст. 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. 263, 264, 265, 266, 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ст. ст. 280 - 282, ч. 1 ст. 352 ЦПК України, суд -
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення Хмельницькому апеляційному суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складення повного тексту рішення суду - 13.02.2026.
Суддя: