Справа № 477/349/25 Головуюча у 1-й інстанції Семенова Л. М.
Провадження № 22ц/812/630/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої -судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення сторін

цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , яка подана від його імені

адвокатом Притикіним Ігорем Ігоровичем,

на ухвалу Вітовського районного суду Миколаївської області від 5 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Семенової Л. М. о 13 год 20 хв у приміщенні суду у місті Миколаєві зі складанням повного судового рішення, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватне акціонерне товариство «НАСК» Оранта»

(далі - ПАТ НАСК «Оранта»)

про відшкодування матеріальної шкоди,

завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 та 17 листопада 2025 року подав заяву про збільшення позовних вимог, в яких просив про стягнення на його користь 90 203 грн 92 коп. матеріальної шкоди, завданої пошкодженням належного йому автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідачки.

Ухвалою судді Жовтневого (в подальшому Вітовського) районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.

Ухвалою Вітовського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2025 року клопотання відповідачки задоволено, залучено до участі у якості третьої особи ПАТ «НАСК Оранта».

24 листопада 2025 року відповідачка ОСОБА_2 направила до суду клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з її перебуванням на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . До клопотання надала довідку про несення нею військової служби та копію військового квитка, але без витягу з відповідного наказу.

Позивач ОСОБА_1 , діючи через свого представника Притикіна І. І., направив заперечення на клопотання, обґрунтовані тим, що по-перше відповідачка не заперечувала спочатку проти розгляду справи та просила провести слухання у справі без її участі, подавши відповідну заяву, що свідчить про висловлення нею власної згоди на продовження розгляду справи, по-друге, вказував на відсутність об`єктивних перешкод та перебування відповідачки в тилу, невиконання нею бойових завдань та наявність фізичної можливості та часу для відвідування суду. Посилався на відповідну судову практику та недопустимість обмеження прав позивача.

Ухвалою Вітовського районного суду Миколаївської області від 5 січня 2026 року провадження у справі зупинено на період перебування відповідачки ОСОБА_2 на військовій службі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Постановляючи ухвалу, місцевий суд виходив з того, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Не погодившись з постановленою судом першої інстанції ухвалою, позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник, подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на формальний підхід суду під час постановлення ухвали, просив її скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначив, що протягом 2025 року відповідачка особисто приймала участь в судовому розгляді та військова служба не завадила їй відвідувати судові засідання, ознайомлюватись з висновком експерта тощо, а застосовані судом правові висновки Верховного Суду не відповідають обставинам цієї справи, бо стосуються військовослужбовців, які виконують бойові завдання і фізично відрізані від правосуддя. Вважав подане відповідачкою клопотання інструментом затягування розгляду справи та зловживанням процесуальними правами.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не подано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 20 лютого та 10 березня 2026 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Зупинення провадження у справі є тимчасовим припиненням судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини 1 статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою ОСОБА_2 заявлено клопотання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 251, пунктом 2 частиною 1 статті 253 ЦПК України, до якого додана довідка про проходження нею військової служби, що видана станом на 15 листопада 2025 року (т. 1 а.с.223) та копію військового квитка (т. 1 а.с.224-225).

Тобто відповідачкою особисто, за своєю волею, заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з проходженням нею військової служби в особливий період під час встановлення на території України воєнного стану, обставини стосовно введення якого є загальновідомими та не потребують доведення.

Отже, зупинення провадження у справі на час проходження ОСОБА_2 військової служби за наведених у пункті 2 частини 1 статті 251 ЦПК України підстав здійснено судом першої інстанції правильно, в межах покладеного на суд процесуального обов`язку.

Посилання позивача, який діє через свого представника, у змісті апеляційної інстанції на те, що проходження відповідачкою військової служби не заважало їй особисто приймати участь під час розгляду справи, подавати клопотання та заяви, є неприйнятним під час вирішення судом питання у порядку пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, оскільки наведене процесуальне право відповідачки на застосування цієї норми, за встановлених колегією суддів обставин, є безумовним та не залежить від можливості військовослужбовиці особисто, на власний розсуд обирати форму участі у справі або заявляти про зупинення її провадження.

В цьому розумінні, на переконання колегії суддів, судом правильно застосовано правові висновки Великої Палати Верховного суду, висловлені нею під час розгляду справи №754/947/22 у постанові від 12 листопада 2025 року, які є обов`язковими для застосування згідно до частини 4 статті 263 ЦПК України за з`ясованих судом обставин та встановлених відповідно ним правовідносин її учасників.

Тому, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання відповідачки, що проходить військову службу за особливих обставин під час воєнного стану та тимчасово зупинив провадження у справі.

Винятків з наведеного правила, коли дотримання судом першої інстанції приписів статті 251 ЦПК України, вступило у суперечність із загальними засадами цивільного процесуального законодавства, як-от верховенство права, елементом якого є право на доступ до суду чи диспозитивність цивільного процесу, колегією суддів не встановлено.

Саме бажання позивача продовжувати розгляд справи не може тлумачитися, як надання переваги судом одній стороні перед іншою, за наявністю клопотання відповідачки про зупинення провадження у справі на час проходження військової служби відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, що встановлює обов`язок суду зупинити провадження, та є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

Тому не є слушними доводи позивача та його представника стосовно аналізу порядку проходження відповідачкою військової служби, як окремої підстави для ігнорування судом обов`язку застосування відповідної процесуальної норми, про застосування якої заявлено стороною, що має визначені законом обмеження в процесуальній участі під час розгляду справи та стосується безпосередньо використання права на доступ до суду.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, оскільки підстави зупинення провадження за цих обставин є обов`язковими.

За наведеного, відповідно до статті 375 ЦПК України ухвала суду не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а ухвалу Вітовського районного суду Миколаївської області від 5 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному провадженні протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Крамаренко