Справа №: 398/7779/25
провадження №: 2/398/1224/26
"17" березня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр", представник позивача Ткаченко Марія Миколаївна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
Стислий виклад позиції позивача.
Підставою позову є неналежне виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань за кредитними договорами, укладеними в електронній формі протягом липня-вересня 2021 року. Позивач вказує, що набув право вимоги до відповідача на підставі ланцюга договорів про відступлення права вимоги (факторингу), укладених між первісними кредиторами, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та безпосередньо позивачем. Станом на момент звернення до суду борг не погашено, що є порушенням статей 526, 530, 610, 611 та 1054 Цивільного кодексу України. Предметом позову є стягнення суми заборгованості, вимоги за якою розподілені за кожним договором наступним чином:
- за договором № 104185579 від 14.08.2021 (первісний кредитор ТОВ «МІЛОАН»): стягнення 57 522,50 грн, з яких 9 000,00 грн - тіло кредиту, 47 522,50 грн - відсотки та 1 000,00 грн - комісія,
- за договором № 1796575 від 18.09.2021 (первісний кредитор ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС»): стягнення 23 808,92 грн, що включає 10 000,00 грн основного боргу, 13 470,00 грн відсотків, 292,08 грн інфляційних збитків та 46,84 грн - 3% річних,
- за договором № 4950046 від 21.07.2021 (первісний кредитор ТОВ «МІЛОАН»): стягнення 21 440,60 грн, що складається з 7 056,00 грн тіла кредиту, 14 065,19 грн відсотків та 319,41 грн комісії.
- за договором № 75959167 від 24.07.2021 (первісний кредитор ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»): стягнення 33 447,77 грн, з яких 12 000,00 грн - тіло кредиту, 21 228,16 грн - відсотки, 192,00 грн інфляційних збитків та 27,61 грн - 3% річних.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 29 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Визначаючи цю справу як малозначну, суд керувався вимогами ч.6 ст.19, ст.274 ЦПК України, та врахував ціну позову, яка не перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та є справою незначної складності.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, враховуючи відсутність відомостей про її зареєстроване місце проживання вона була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Укладення кредитного договору з ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та видача коштів.
Відповідно до Паспорта кредиту від 09.06.2021, ОСОБА_1 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, а ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій.
Договором встановлені такі умови кредитування:
- сума кредиту - 4500,00 гривень;
- строк кредитування - 20 днів (термін повернення - 05.10.2021);
- процентна ставка за користування кредитом - 1,95% на день, що становить 702% річних (п. 9.13 договору);
- згідно з п. 9.6 договору, після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом нараховуються Товариством згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1404% річних (що еквівалентно 3,9% на день).
Укладення кредитного договору з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та видача коштів.
Відповідно до Паспорта споживчого кредиту від 18.09.2021, ОСОБА_1 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, а ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій.
Договором встановлені такі умови кредитування:
- сума кредиту - 10 000,00 гривень;
- строк кредитування - 30 днів (термін повернення - 18.10.2021);
- процентна ставка за користування кредитом - 1,99% на день (п. 1.6 договору);
- згідно з п. 1.7 договору, у разі невиконання позичальником зобов`язань зі сплати процентів та повернення кредиту у визначений термін, строк надання кредиту автоматично пролонгується на 30 календарних днів, під час якого позичальник сплачує проценти у розмірі 2,50% від суми кредиту за кожний день.
На виконання умов зазначеного договору ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» перерахувало 18 вересня 2021 року суму кредиту в розмірі 10 000,00 грн. Факт видачі коштів підтверджується Довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» (платіжна система FONDY) від 19.03.2025 р., згідно з якою 18.09.2021 було успішно проведено платіжну операцію (статус платежу: approved) на суму 10 000,00 грн із цільовим призначенням платежу «Видача кредиту зг. Договору 1796575 від 18.09.2021».
Укладення кредитного договору з ТОВ «МІЛОАН» 21 липня 2021 року та видача коштів.
Відповідно до Паспорта споживчого кредиту від 21.07.2021, ОСОБА_1 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, а ТОВ «МІЛОАН» виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій.
Договором встановлені такі умови кредитування:
- сума кредиту - 11 000,00 гривень;
- строк кредитування - 30 днів (термін повернення - 20.08.2021);
- процентна ставка за користування кредитом - 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору);
- стандартна (базова) процентна ставка - 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору);
- комісія за надання кредиту - 1 100,00 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 10,00% від суми кредиту (п. 1.5.1 договору);
- відповідно до п. 2.3.1.1 договору передбачено можливість продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, яка передбачає сплату комісії за управління та обслуговування кредиту. Протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, проценти нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору (1,25%);
- згідно з п. 2.3.1.2 договору, у разі продовження користування коштами після завершення строку кредитування (пролонгація на стандартних умовах), проценти нараховуються за базовою ставкою 5,00% на день на термін не більше 60 днів.
- згідно з п. 4.2 договору, у разі прострочення зобов`язань, кредитодавець має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
- відповідно до п. 4.3 договору кредитодавець на свій розсуд може не застосовувати жодного виду відповідальності передбаченого п.п.4.1, 4.2 цього Договору, застосувати один з них або всі одночасно. Вимога(и) Кредитодавця про сплату вказаних процентів та/або пені Позичальником вважається здійсненою(ими), якщо заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в Особистому кабінеті Позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення, тощо).
Укладення кредитного договору з ТОВ «МІЛОАН» 14 серпня 2021 року та видача коштів.
Відповідно до Паспорта споживчого кредиту від 14.08.2021, ОСОБА_1 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, а ТОВ «МІЛОАН» виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій.
Договором встановлені такі умови кредитування:
- сума кредиту - 10 000,00 гривень;
- строк кредитування - 30 днів (термін повернення - 13.09.2021);
- процентна ставка за користування кредитом - 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору);
- стандартна (базова) процентна ставка - 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору);
- комісія за надання кредиту - 1 000,00 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 10,00% від суми кредиту (п. 1.5.1 договору);
- відповідно до п. 2.3.1.1 договору передбачено можливість продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, яка передбачає сплату комісії за управління та обслуговування кредиту. Протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, проценти нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору (1,25%);
- згідно з п. 2.3.1.2 договору, у разі продовження користування коштами після завершення строку кредитування (пролонгація на стандартних умовах), проценти нараховуються за базовою ставкою 5,00% на день на термін не більше 60 днів;
- згідно з п. 4.2 договору, у разі прострочення зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору (5,00% на день), в якості процентів за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (встановлення іншого розміру процентів);
- відповідно до п. 4.3 договору кредитодавець на свій розсуд може не застосовувати жодного виду відповідальності, передбаченого п. 4.1, 4.2 цього Договору, застосувати один з них або всі одночасно. Вимога кредитодавця про сплату вказаних процентів вважається здійсненою, якщо заборгованість відображена в Особистому кабінеті позичальника чи іншим чином доведена до його відома.
Укладення кредитного договору з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 24 липня 2021 року та видача коштів.
Договором встановлені такі умови кредитування:
- сума позики: 15 000,00 грн;
- строк позики (строк договору): 15 днів (дата повернення - 08.08.2021);
- процентна ставка (базова): 1,99% на день (фіксована);
- знижена процентна ставка: 1,00% на день, що застосовується відповідно до умов програми лояльності;
- процентна ставка за понадстрокове користування позикою: 2,70% за день.
Також суду надана електронна копія «Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Водночас докази підписання цих правил ОСОБА_1 відсутні.
Факт перерахування коштів на виконання умов кредитного договору підтверджується наданою позивачем довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» (підписаним кваліфікованим електронним підписом), у якій зазначено про успішне завершення платіжної операції № f2b31f5d-01e0-4b23-b467-c8f44cea2f23 на суму 15 000,00 грн, де отримувачем вказана ОСОБА_1, платіжна картка № НОМЕР_4 . Вказана картка також зафіксована у реквізитах сторін кредитного договору як особистий рахунок відповідача.
Порушення зобов`язання та розмір заборгованості.
Щодо договору з ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» від 15 вересня 2021 року
Позивач вказує, що загальний розмір заборгованості, пред`явленої до стягнення за цим договором, становить 31 181,00 грн. Ця сума складається з тіла кредиту - 4 500,00 грн та нарахованих процентів - 26 681,00 грн. Штрафні санкції, комісії, інфляційні збитки та 3% річних позивачем до стягнення не заявлені.
Відповідно до наданих розрахунків, заборгованість за процентами формувалася за такими періодами. У межах 20-денного строку кредитування з 15.09.2021 по 05.10.2021 первісний кредитор ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» нарахував 1 760,00 грн процентів за фіксованою ставкою 1,95% на день. Згідно з наданою первісним кредитором відомістю, після закінчення строку кредитування подальші нарахування ним не здійснювалися, і станом на дату відступлення права вимоги 18.01.2022 загальний борг становив 6260,00 грн.
Водночас, у розрахунку нового кредитора ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зафіксовано, що останнім було здійснено донарахування процентів за минулий період прострочення з 05.10.2021 по 17.01.2022, коли право вимоги ще належало первісному кредитору. Це нарахування здійснено за ставкою 3,9% на день і склало 18 427,50 грн. У подальший період з 18.01.2022 по 23.02.2022 нарахування також проводив ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на залишок тіла кредиту за цією ж ставкою, що склало ще 6 493,50 грн. Подальші нарахування після 23.02.2022 наступним кредитором (позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») не проводилися.
Суд звертає увагу на суперечність у позиції позивача щодо визначення правової природи нарахувань поза межами строку кредитування за ставкою 3,9% на день. Єдиною передбаченою договором підставою для застосування підвищеної ставки (3,9% на день, що еквівалентно 1404% річних) є пункт 9.6 договору, згідно з яким сторони погодили такий розмір процентів як міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Незважаючи на це, у своєму розрахунку кредитор ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вказані суми (18 427,50 грн та 6 493,50 грн) технічно відобразив у графах «Нараховані відсотки зг. п.5.4 договору про відступлення прав вимоги» та «Нараховані відсотки зг. кр.дог.» відповідно. При цьому спеціальна графа розрахунку «Нараховані 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України» залишена позивачем із нульовим показником (0,00 грн).
Щодо договору з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» від 18 вересня 2021 року
Суд встановив, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № 1796575 від 18 вересня 2021 року належним чином не виконала. Згідно з наданими розрахунками заборгованості, відповідач не здійснювала жодних платежів у рахунок погашення кредиту.
Протягом початкового 30-денного строку кредитування (з 18.09.2021 по 18.10.2021) кредитор нараховував проценти за фіксованою ставкою 1,99% на день. Оскільки позичальник кошти не повернула, відповідно до п. 1.7 договору строк надання кредиту було автоматично пролонговано на 30 календарних днів, під час яких кредитор здійснював подальше нарахування процентів за ставкою 2,50% від суми кредиту за кожний день.
Поза межами строку кредитування та періоду пролонгації, у період з 29.12.2021 по 23.02.2022 кредитор нарахував 3% річних та інфляційні збитки за час прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Загальний розмір заборгованості, пред`явленої до стягнення за цим договором, становить 23 808,92 грн. Ця сума складається з тіла кредиту - 10 000,00 грн, нарахованих процентів - 13 470,00 грн, 3% річних - 46,84 грн та інфляційних збитків - 292,08 грн. При цьому штрафні санкції (пеня, штраф) та комісії відповідачці не нараховувалися і до стягнення не пред`являлися.
Щодо договору з ТОВ «МІЛОАН» від 21 липня 2021 року
Згідно з наданими позивачем відомістю про щоденні нарахування та погашення ТОВ «МІЛОАН», розрахунком заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та підсумковим розрахунком ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит № 4950046 від 21.07.2021 виконала лише частково. Як вбачається з цих документів, у період з серпня по жовтень 2021 року відповідач здійснювала періодичні платежі в рахунок погашення відсотків, комісій за пролонгацію та тіла кредиту, які були враховані кредитором, унаслідок чого непогашений залишок за тілом кредиту зменшився до 7 056,00 грн.
Позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором у відповідача обліковується заборгованість, яку заявлено до стягнення у загальному розмірі 21 440,60 грн. За розрахунком позивача, ця сума складається із заборгованості за тілом кредиту - 7 056,00 грн, заборгованості за процентами - 14 065,19 грн та заборгованості за комісією - 319,41 грн. Штрафні санкції (пеня, штрафи), інфляційні збитки та 3% річних позивачем до стягнення не заявлені.
Відповідно до наданих розрахунків, заборгованість за процентами формувалася за такими періодами та на підставі наступних умов договору.
У період з 21.07.2021 по 26.01.2022 нарахування здійснював первісний кредитор ТОВ «МІЛОАН». Проценти нараховувалися за ставкою 1,25% на день (згідно з п. 1.5.2 договору в межах початкового строку та пільгових пролонгацій) та за базовою ставкою 5,00% на день (згідно з п. 1.6 та п. 2.3.1.2 у разі автоматичної пролонгації на стандартних умовах). За даними відомості, станом на дату відступлення права вимоги (26.01.2022) сума нарахованих та непогашених процентів становила 3 833,99 грн.
У період з 26.01.2022 по 23.02.2022 нарахування проводив новий кредитор ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за ставкою 5,00% на добу на залишок тіла кредиту (7 056,00 грн), що за 29 днів прострочення за розрахунком позивача склало 10 231,20 грн.
Суд встановив, що відповідно до п. 2.3.1.2 договору, період автоматичної пролонгації на стандартних умовах (із застосуванням ставки 5,00%) обмежений і загалом не може перевищувати 60 днів. З наданої відомості про нарахування вбачається, що вказаний 60-денний ліміт автоматичної пролонгації був вичерпаний під час роботи первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН». Нарахування за період після 26.01.2022 позивач обґрунтовує положеннями п. 4.2 договору, згідно з якими сторони встановили «інший розмір процентів» у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України на рівні базової ставки 5,00% за кожен день порушення грошового зобов`язання. При цьому, у розрахунку ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вказана сума (10 231,20 грн) технічно відображена у графі «Нараховані відсотки зг. кр.дог.», тоді як графа для 3% річних за ст. 625 ЦК України залишилася незаповненою (0,00 грн). Подальші нарахування після 23.02.2022 наступним кредитором (позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») не проводилися.
Щодо договору з ТОВ «МІЛОАН» від 14 серпня 2021 року
Згідно з наданими позивачем відомістю про щоденні нарахування та погашення ТОВ «МІЛОАН», розрахунком заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та підсумковим розрахунком ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», суд встановив, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит № 104185579 від 14 серпня 2021 року виконала лише частково.
Як вбачається з цих документів, 18 вересня 2021 року відповідач здійснила частковий платіж, погасивши 1 000,00 грн комісії за пролонгацію кредиту, 2 175,00 грн процентів та 1 000,00 грн тіла кредиту, які були враховані кредитором. Унаслідок цього непогашений залишок за тілом кредиту зменшився до 9 000,00 грн.
Позивач вказує, що загальний розмір заборгованості, пред`явленої до стягнення за цим договором, становить 57 522,50 грн. Ця сума складається із заборгованості за тілом кредиту - 9 000,00 грн, заборгованості за процентами - 47 522,50 грн та заборгованості за комісією - 1 000,00 грн. Штрафні санкції (пеня, штрафи), інфляційні збитки та 3% річних позивачем до стягнення не заявлені.
Відповідно до наданих розрахунків, заборгованість за процентами формувалася за такими періодами та на підставі наступних умов договору:
У період з 14.08.2021 по 17.12.2021 нарахування здійснював первісний кредитор ТОВ «МІЛОАН». Проценти нараховувалися за зниженою ставкою 1,25% на день (згідно з п. 1.5.2 договору в межах початкового строку та пільгової пролонгації) та за базовою ставкою 5,00% на день (згідно з п. 1.6 та п. 2.3.1.2 у разі пролонгації на стандартних умовах). За даними відомості, станом на дату відступлення права вимоги (17.12.2021) сума нарахованих та непогашених процентів становила 16 472,50 грн.
У період з 17.12.2021 по 23.02.2022 нарахування проводив новий кредитор ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за ставкою 5,00% на добу на залишок тіла кредиту (9 000,00 грн), що за 69 днів прострочення за розрахунком позивача склало 31 050,00 грн.
Суд встановив, що відповідно до п. 2.3.1.2 договору, період автоматичної пролонгації на стандартних умовах (із застосуванням ставки 5,00%) обмежений і загалом не може перевищувати 60 днів. З наданої відомості про нарахування вбачається, що вказаний 60-денний ліміт був вичерпаний ще під час роботи первісного кредитора. Нарахування за період після 17.12.2021 позивач обґрунтовує положеннями п. 4.2 договору, згідно з якими сторони встановили «інший розмір процентів» у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України на рівні базової ставки 5,00% за кожен день порушення грошового зобов`язання. При цьому, у розрахунку ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вказана сума (31 050,00 грн) технічно відображена у графі «Нараховані відсотки зг. кр.дог.», тоді як графа для 3% річних за ст. 625 ЦК України залишилася незаповненою (0,00 грн). Подальші нарахування після 23.02.2022 наступним кредитором (позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») не проводилися.
Щодо договору з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 24 липня 2021 року
У зв`язку з неналежним виконанням умов договору виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком кредитора станом на день формування позовної заяви становить 33 447,77 грн та складається з: 12 000,00 грн - заборгованості за тілом позики; 21 228,16 грн - заборгованості за процентами; 27,61 грн - 3% річних; 192,00 грн - інфляційних збитків.
Суд встановив, що заборгованість за процентами формувалася як у межах передбаченого безпосередньо у підписаному відповідачем договорі 15-денного строку кредитування (з 24.07.2021 по 08.08.2021), за який було нараховано 2 238,75 грн процентів, так і за межами цього строку. Період нарахування процентів поза межами первісного строку кредитування (за понадстрокове користування) відповідає обмеженням, встановленим у п. 6.5 Правил, згідно з якими нарахування процентів за понадстрокове користування не може перевищувати 90 календарних днів.
Відповідно до розрахунку, таке нарахування здійснювалося протягом 90 днів у період з 09.08.2021 по 06.11.2021 включно, за який було додатково нараховано 30 147,45 грн процентів. Нарахування процентів було припинено первісним кредитором після спливу цього сукупного строку, ще до моменту відступлення права вимоги. З огляду на те, що із загальної суми здійснених відповідачкою платежів 11 158,04 грн було спрямовано на погашення відсотків, непогашений залишок заборгованості за процентами становить заявлені до стягнення 21 228,16 грн.
У період після відступлення права вимоги з 27.01.2022 по 23.02.2022 новий кредитор ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснив нарахування на залишок непогашеного тіла позики (12 000,00 грн) інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, які заявлені позивачем до стягнення. Вимоги про стягнення штрафних санкцій (пені, штрафів) за цим договором позивачем не заявлялися.
Перехід права вимоги.
Права вимоги за договорами № 4950046 та № 104185579 перейшли від первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН». За договором № 4950046 відступлення відбулося на підставі Договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26.01.2022 року, що підтверджується Актом приймання-передавання Реєстру Боржників від 26.01.2022 року та Витягом з Реєстру (порядковий номер 2926, сума боргу 11 209,40 грн), а оплата - платіжним дорученням № 324190002 від 27.01.2022 року. За договором № 104185579 відступлення відбулося згідно з Договором факторингу № 17/12-2021-62 від 17.12.2021 року, що підтверджується Актом приймання-передавання від 17.12.2021 року та Витягом з Реєстру (порядковий номер 448, сума боргу 26 472,50 грн), оплату за яким підтверджено платіжним дорученням № 313550009 від 20.12.2021 року.
Другим етапом став перехід прав вимоги від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до позивача - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», який відбувся на підставі двох договорів про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.
Норми права, які застосував суд.
На підставі ст. 205 та ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до абз. 2 ч.3 ст 21 ЗУ "Про споживче кредитування" за порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача.
Відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Відповідно до п.13 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу у редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020 у період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором.
Відповідно до п. 6 Прикінцевих і перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" у редакції, що діяла на час спірних правовідносин у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду
Також суд застосовує висновки щодо тлумачення норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила такі висновки про правильне застосування норм права.
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Також суд застосовує висновки, виклалені у постанові ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18: якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Також суд застосовує висновок, викладений у постанові КЦС ВС від 12 лютого 2025 року в справі № 679/1103/23 щодо стягнення непропорційно великої суми відсотків.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
КЦС ВС у постанові від 12 лютого 2025 року в справі № 679/1103/23 констатував, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів відповідача щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Належне виконання первісними кредиторами своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів підтверджується наданими позивачем платіжними інструкціями та довідками фінансових компаній, що управляють відповідними платіжними системами, про успішне завершення платіжних операцій із перерахування коштів на банківські картки, які належать відповідачу.
Відповідач, порушуючи умови кредитних договорів та вимоги ст. ст. 526, 1049, 1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання у повному обсязі не виконала, суми кредитів та нарахованих відсотків у встановлені строки не повернула. Хоча за окремими договорами відповідачем і здійснювалися часткові платежі, доказів повного погашення заборгованості чи обґрунтованого спростування наданих позивачем розрахунків відповідач суду не надала.
Щодо вимог за договором з ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» від 15 вересня 2021 року
Суд встановив, що згідно з умовами договору позики від 15.09.2021 відповідачка отримала кредит у розмірі 4 500,00 грн строком на 20 днів (до 05.10.2021 включно). У межах цього строку кредитор нарахував проценти за фіксованою ставкою 1,95% на день, що становить 1 760,00 грн. Оскільки відповідачка не повернула ці кошти, вказана заборгованість у загальному розмірі 6 260,00 грн (4 500,00 грн тіла кредиту та 1 760,00 грн процентів) є правомірною і такою, що підлягає стягненню.
Водночас позивач просить стягнути за цим договором ще 24 921,00 грн, які були нараховані поза межами строку кредитування за підвищеною ставкою 3,9% на день. Оцінюючи правомірність цих вимог, суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Після спливу цього строку нарахування процентів як плати за користування позикою є безпідставним, а кредитор має право вимагати застосування санкцій за прострочення, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Позивач обґрунтовує нарахування цих сум положеннями п. 9.6 договору, згідно з яким ставка 3,9% на день встановлена саме як форма відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Проте суд вважає застосування такої відповідальності незаконним з огляду на такі аргументи.
По-перше, сума отриманого відповідачкою кредиту становить 4 500,00 грн, що не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на момент укладення договору (6 000,00 грн). Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір якого не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Таким чином, збільшення ставки з 1,95% до 3,9% на день у зв`язку з порушенням зобов`язання прямо суперечить імперативній нормі Закону. Згідно з ч. 5 ст. 12 цього ж Закону, умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відтак, п. 9.6 договору, який фактично погіршує умови для споживача шляхом встановлення надмірного розміру процентів як відповідальності за порушення зобов`язання, є нікчемним.
По-друге, прострочення виконання зобов`язання почалося з 06.10.2021, тобто в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Відповідно до п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період дії карантину виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, у тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Аналогічна норма щодо заборони збільшення процентної ставки за порушення міститься у п. 13 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України. Оскільки нарахування за ставкою 3,9% на день є формою відповідальності за прострочення, тобто порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 ЦК України), її застосування в період карантину є неправомірним.
По-третє, розмір нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України (3,9% на день, що становить 1404% річних) є очевидно нерозумним і несправедливим. Відповідно до висновків Верховного Суду, зокрема, у справах № 902/417/18, № 679/1103/23, суд має право зменшити розмір відсотків, нарахованих як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, якщо він є непропорційним наслідкам порушення і перетворюється на несправедливий тягар для боржника та джерело невиправданих прибутків кредитора.
Крім того, суд бере до уваги, що первісний кредитор ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» не здійснював нарахування відсотків за ставкою 3,9% і відступив право вимоги заборгованості в сумі 6 260,00 грн (4 500,00 грн тіла та 1 760,00 грн процентів). Нарахування спірних відсотків «заднім числом» за період з 05.10.2021 по 17.01.2022 здійснив уже новий кредитор ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» після набуття права вимоги. Хоча умови договору відступлення права вимоги (п. 5.4) дозволяли новому кредитору здійснювати такі донарахування, реалізувати це право він міг виключно з дотриманням вимог зазначених вище норм закону, зокрема щодо карантинних обмежень та заборон, передбачених абз. 2 ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Спроба позивача в розрахунках технічно відобразити ці санкції як «відсотки за договором» є безпідставною.
Щодо вимог за договором з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» від 18 вересня 2021 року
Суд встановив, що згідно з умовами кредитного договору від 18.09.2021, укладеного з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», відповідачка отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. За умовами пунктів 1.5 та 1.6 договору, первісний строк кредитування становив 30 днів, протягом яких процентна ставка була встановлена на рівні 1,99% на день. Відповідно до п. 1.11 договору, тип процентної ставки є фіксованим.
Згідно з п. 1.7 договору сторони передбачили, що загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на 30 календарних днів у разі невиконання позичальником зобов`язань зі сплати процентів та повернення кредиту у визначений первісний строк. При цьому під час такого пролонгованого строку позичальник має сплачувати проценти у підвищеному розмірі - 2,50% від суми кредиту за кожний день. Оскільки відповідачка не повернула кошти вчасно, загальний строк користування кредитом склав 60 днів.
Позивач просить стягнути за цим договором заборгованість за процентами у сумі 13 470,00 грн, яка склалася з нарахувань за ставкою 1,99% за перші 30 днів та за підвищеною ставкою 2,50% за наступні 30 днів.
Оцінюючи правомірність нарахування процентів за підвищеною ставкою (2,50%), суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, визнання нікчемного правочину (його частини) недійсним судом не вимагається. Застосований кредитодавцем у п. 1.7 договору механізм збільшення фіксованої процентної ставки з 1,99% до 2,50% суперечить вказаним нормам закону, а тому відповідна умова договору є нікчемною і не створює правових наслідків.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно з умовами п. 1.7 договору, збільшення процентної ставки пов`язане виключно з фактом невиконання зобов`язання позичальником (простроченням). Таке прострочення відбулося у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Відповідно до п. 13 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, у період дії вказаного карантину забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором. Крім того, абзацом 2 пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» прямо встановлено, що забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії зазначеного карантину.
Враховуючи викладене, нарахування процентів за період 30-денної пролонгації мало здійснюватися виключно за первісною базовою фіксованою ставкою - 1,99% на день. За розрахунком суду, обґрунтована сума процентів за користування кредитом протягом усього 60-денного строку кредитування становить 11 940,00 грн (10 000,00 грн * 1,99% * 60 днів). Вимоги про стягнення процентів, що перевищують цю суму (а саме 1 530,00 грн), нараховані на підставі нікчемної умови договору та всупереч прямим законодавчим заборонам, задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 46,84 грн та інфляційних збитків у розмірі 292,08 грн, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, ці суми були нараховані новим кредитором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на залишок непогашеного тіла кредиту за період прострочення з 29.12.2021 по 23.02.2022 (тобто поза межами 60-денного строку кредитування). Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12), після спливу строку кредитування права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України. Оскільки вказані нарахування є арифметично правильними компенсаційними заходами, передбаченими законом, вони підлягають стягненню.
З огляду на викладене, позовні вимоги за договором № 1796575 підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 22 278,92 грн (10 000,00 грн тіла кредиту, 11 940,00 грн процентів, 46,84 грн - 3% річних та 292,08 грн - інфляційних збитків). У стягненні решти суми процентів слід відмовити.
Щодо вимог за договором з ТОВ «МІЛОАН» від 21 липня 2021 року
Суд встановив, що 21.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою укладено договір про споживчий кредит № 4950046, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 11 000,00 грн.
Як встановлено судом з відомості про щоденні нарахування та погашення, відповідачка протягом серпня-жовтня 2021 року здійснювала платежі в рахунок погашення тіла кредиту, комісій та процентів. Завдяки цим платежам початковий 30-денний строк кредитування неодноразово продовжувався на пільгових умовах (п. 2.3.1.1 Договору). Водночас, у періоди прострочення платежів строк продовжувався автоматично на стандартних умовах згідно з п. 2.3.1.2 Договору, загальний ліміт яких становить 60 днів.
Дослідивши розрахунок, суд встановив, що сукупний строк кредитування складався з таких періодів: 30 днів первісного строку, 67 днів пільгових пролонгацій та 60 днів автоматичної стандартної пролонгації. Вичерпавши ліміт автоматичної пролонгації, кредитодавець 25.12.2021 здійснив останнє нарахування процентів як плати за правомірне користування кредитом. Таким чином, сукупний строк правомірного користування кредитом за договором тривав 157 днів і остаточно завершився 25 грудня 2021 року.
Відповідно до договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26.01.2022 ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги в розмірі 11 209,40 грн (що складається з 7 056,00 грн тіла кредиту, 3 833,99 грн відсотків та 319,41 грн комісії). Водночас позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить стягнути загальну заборгованість у розмірі 21 440,60 грн. Різниця у сумі 10 231,20 грн була додатково нарахована вже новим кредитором у період з 26.01.2022 по 23.02.2022.
Оцінюючи правомірність нарахування процентів, суд виходить з таких міркувань.
Щодо нарахувань первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН».
Суд встановив, що під час першого періоду автоматичної пролонгації (з 28.08.2021 по 08.09.2021) первісний кредитор, у зв`язку з простроченням відповідачкою платежу, застосував підвищену базову ставку у розмірі 5,00% на день, нарахувавши за 12 днів 6 270,00 грн процентів.
Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, визнання нікчемного правочину (його частини) недійсним судом не вимагається. Застосований кредитодавцем у п. п. 2.3.1.2 договору механізм збільшення фіксованої процентної ставки з 1,25% до 5% суперечить вказаним нормам закону, а тому відповідна умова договору є нікчемною і не створює правових наслідків.
Також суд зазначає, що відповідно до умов договру застосування підвищеної ставки безпосередньо пов`язане з фактом невиконання зобов`язання. Оскільки таке прострочення відбулося під час дії карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню COVID-19, застосування підвищеної процентної ставки є незаконним. Відповідно до п. 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», імперативно забороняється збільшення процентної ставки за кредитним договором у вказаний період.
За розрахунком суду, нарахування за вказані 12 днів мали здійснюватися за первісною фіксованою ставкою 1,25% і становити 1 567,56 грн. Таким чином, сума незаконних нарахувань за цей період становить 4 702,44 грн.
Згідно з наданою відомістю про погашення, відповідачка здійснила фактичні платежі з призначенням «сплата процентів/прострочених процентів» на загальну суму 10 910,41 грн. Враховуючи виключення незаконно нарахованих сум (нарахувань процентів за ставкою 5%), загальний розмір обґрунтованих процентів за весь час правомірного користування кредитом становить 10 041,96 грн. Таким чином, внесеними відповідачкою коштами повністю погашено правомірну заборгованість за відсотками, при цьому утворилася переплата у розмірі 868,45 грн.
Окремо суд зазначає, що нарахування заборгованості за комісією передбачено умовами договору і не суперечить п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування». Сума комісії включена у розрахунок реальної річної процентної ставки. Враховуючи принцип свободи договору (ст. 627 ЦК України) та презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також те, що відповідачка не оспорювала ці умови договору, вказані нарахування є правомірними.
Водночас, враховуючи, що незаконно нараховані відсотки не підлягають стягненню, фактично сплачені відповідачкою кошти підлягають перерозподілу на погашення іншої існуючої заборгованості за договором. З указаної вище суми переплати повністю погашається залишок комісії у розмірі 319,41 грн, а решта суми у розмірі 549,04 грн підлягає зарахуванню в рахунок зменшення заборгованості за тілом кредиту.
Відтак, обґрунтований залишок заборгованості за тілом кредиту становить 6506,96 грн (7 056,00 грн - 549,04 грн). Вимоги про стягнення будь-яких сум процентів чи комісії, заявлені первісним кредитором та передані за договором факторингу, є безпідставними.
Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд встановив, що нарахування за ставкою 5,0% на день (10 231,20 грн) відображені кредитором у графі «нараховані відсотки зг. кр. дог.», тоді як графа розрахунку для 3% річних за ст. 625 ЦК України залишилася порожньою (0,00 грн). У позовній заяві також вказано, що сума нарахувань за ст. 625 ЦК України дорівнює нулю.
Суд критично оцінює такий підхід позивача до визначення правової природи заявлених вимог. Згідно з пунктом 4.2 Договору, у разі прострочення зобов`язань кредитодавець має право нарахувати проценти за стандартною ставкою 5,0% на день саме як процентів за порушення грошового зобов`язання. Договором прямо визначено, що ця умова встановлює «інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України». Таким чином, заявлена до стягнення сума 10 231,20 грн за своєю суттю є формою відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відображення позивачем цієї суми як процентів за користування кредитом суперечить дійсній природі здійснених нарахувань, положенням п. 2.2.3 Договору та висновкам Верховного Суду.
Оскільки проценти за ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності, а не платою за кредит, їх стягнення потребує належної ідентифікації у розрахунку та доведення факту пред`явлення вимоги у спосіб, передбачений п. 4.3 Договору. Позивачем не надано доказів пред`явлення відповідачу вимоги про сплату процентів саме як міри відповідальності.
Крім цього, застосування передбаченої п. 4.2 Договору і ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов`язання під час дії карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню COVID-19, суперечить п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та п. 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Вказані норми імперативно звільняють споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення у зазначений період та забороняють збільшення процентної ставки.
Крім того, застосовуючи правові висновки, викладені у постанові КЦС ВС від 12 лютого 2025 року в справі № 679/1103/23, суд зазначає, що встановлення у договорі умов, які дозволяють кредитодавцю нараховувати щоденну ставку 5% (що дорівнює 1825% річних) як санкцію поза межами узгодженого строку кредитування, перетворює проценти із засобу стимулювання боржника на несправедливо непомірний тягар для споживача, що порушує баланс інтересів сторін. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, обсяг відповідальності боржника має бути пропорційним наслідкам правопорушення. Нарахування 10 231,20 грн санкцій на залишок тіла кредиту 7 056,00 грн лише за 29 днів прострочення (з 26.01.2022 по 23.02.2022) є неспівмірним.
Окрім цього, відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оскільки право первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» на нарахування процентів як плати за користування кредитом припинилося ще до моменту відступлення права вимоги, нарахування ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» додаткових сум під виглядом «відсотків за договором» після 26.01.2022 не ґрунтується на законі.
З огляду на викладене, позовні вимоги за договором № 4950046 підлягають задоволенню виключно в межах обґрунтованої суми, а саме - 6 506,96 грн заборгованості за тілом кредиту. У задоволенні вимог про стягнення 14 065,19 грн процентів та 319,41 грн комісії належить відмовити із наведених вище підстав.
Щодо вимог за договором з ТОВ «МІЛОАН» від 14 серпня 2021 року
Суд встановив, що 14.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою укладено договір про споживчий кредит № 104185579, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн.
Як встановлено судом з відомості про щоденні нарахування та погашення, 18.09.2021 відповідачка здійснила частковий платіж, погасивши 1 000,00 грн тіла кредиту та 2 175,00 грн процентів. Завдяки цьому платежу початковий 30-денний строк кредитування було продовжено, а залишок тіла кредиту зменшився до 9 000,00 грн. Водночас, у періоди прострочення платежів строк продовжувався автоматично на стандартних умовах згідно з п. 2.3.1.2 Договору, загальний ліміт яких становить 60 днів.
Вичерпавши ліміт можливих пролонгацій, кредитодавець 15.11.2021 здійснив останнє нарахування процентів як плати за правомірне користування кредитом. Таким чином, сукупний строк правомірного користування кредитом за договором склав 94 дні і остаточно завершився 15 листопада 2021 року.
Відповідно до Договору факторингу № 17/12-2021-62 від 17.12.2021 ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги в розмірі 26 472,50 грн (що складається з 9 000,00 грн тіла кредиту, 16 472,50 грн відсотків та 1 000,00 грн комісії). Водночас позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить стягнути загальну заборгованість у розмірі 57 522,50 грн. Різниця у сумі 31 050,00 грн була додатково нарахована вже новим кредитором у період з 17.12.2021 по 23.02.2022.
Оцінюючи правомірність нарахування процентів, суд виходить з таких міркувань.
Щодо нарахувань первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН»: Суд встановив, що під час періодів автоматичної пролонгації (з 14.09.2021 по 18.09.2021 та з 04.10.2021 по 18.10.2021) первісний кредитор, у зв`язку з простроченням відповідачкою платежів, застосував підвищену базову ставку у розмірі 5,00% на день, нарахувавши за вказані 20 днів 9 250,00 грн процентів.
Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, визнання нікчемного правочину (його частини) недійсним судом не вимагається. Застосований кредитодавцем у п. 2.3.1.2 Договору механізм збільшення фіксованої процентної ставки з 1,25% до 5,00% суперечить вказаним нормам закону, а тому відповідна умова договору є нікчемною і не створює правових наслідків.
Також суд зазначає, що відповідно до умов Договору застосування підвищеної ставки безпосередньо пов`язане з фактом невиконання зобов`язання. Оскільки таке прострочення відбулося під час дії карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню COVID-19, застосування підвищеної процентної ставки є незаконним. Відповідно до п. 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», імперативно забороняється збільшення процентної ставки за кредитним договором у вказаний період.
За розрахунком суду, нарахування за вказані 20 днів мали здійснюватися за первісною фіксованою ставкою 1,25% (з урахуванням залишку тіла кредиту) і становити 2 312,50 грн. Таким чином, сума незаконних нарахувань за цей період становить 6 937,50 грн (9 250,00 грн - 2 312,50 грн). Враховуючи виключення незаконно нарахованих сум, обґрунтований розмір заборгованості за процентами станом на дату відступлення права вимоги становить 9 535,00 грн (заявлені 16 472,50 грн - 6 937,50 грн).
Окремо суд зазначає, що нарахування комісії за надання кредиту прямо передбачено п. 1.5.1 Договору та не суперечить п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування». Сума комісії включена до загальних витрат за кредитом та у розрахунок реальної річної процентної ставки. Враховуючи принцип свободи договору (ст. 627 ЦК України) та презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також те, що відповідачка не оспорювала ці умови договору, вимога кредитора про стягнення комісії у розмірі 1 000,00 грн є правомірною.
Щодо нарахувань нового кредитора ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»: Дослідивши наданий розрахунок, суд встановив, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» додатково нарахувало 31 050,00 грн за ставкою 5,00% на день у період з 17.12.2021 по 23.02.2022. Суд констатує, що станом на вказаний період максимальний строк кредитування (з урахуванням усіх можливих пролонгацій) вже закінчився 15.11.2021. Відповідно до п. 2.2.3 Договору, після спливу строку кредитування нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Ця умова узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд встановив, що нарахування за ставкою 5,0% на день (31 050,00 грн) відображені кредитором у графі «нараховані відсотки зг. кр. дог.», тоді як графа розрахунку для 3% річних за ст. 625 ЦК України залишилася порожньою (0,00 грн). У позовній заяві також вказано, що сума нарахувань за ст. 625 ЦК України дорівнює нулю.
Суд критично оцінює такий підхід позивача. Згідно з пунктом 4.2 Договору, у разі прострочення зобов`язань кредитодавець має право нарахувати проценти за стандартною ставкою 5,0% на день саме в якості процентів за порушення грошового зобов`язання. Договором прямо визначено, що ця умова встановлює «інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України». Таким чином, заявлена до стягнення сума 31 050,00 грн за своєю суттю є формою відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відображення позивачем цієї суми як процентів за користування кредитом суперечить дійсній природі здійснених нарахувань, положенням п. 2.2.3 Договору та висновкам Верховного Суду.
Оскільки проценти за ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності, а не платою за кредит, їх стягнення потребує належної ідентифікації у розрахунку та доведення факту пред`явлення вимоги у спосіб, передбачений п. 4.3 Договору. Позивачем не надано доказів пред`явлення відповідачу вимоги про сплату процентів саме як міри відповідальності.
Крім цього, застосування передбаченої п. 4.2 Договору та ст. 625 ЦК України міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання під час дії карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню COVID-19, суперечить п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та п. 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Вказані норми імперативно звільняють споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення у зазначений період та забороняють збільшення процентної ставки.
Крім того, застосовуючи правові висновки, викладені у постанові КЦС ВС від 12 лютого 2025 року в справі № 679/1103/23, суд зазначає, що встановлення у договорі умов, які дозволяють кредитодавцю нараховувати проценти за щоденною ставкою 5,00% (що дорівнює 1825% річних) як санкцію поза межами узгодженого строку кредитування, перетворює проценти із засобу стимулювання боржника на несправедливо непомірний тягар для споживача, що порушує баланс інтересів сторін. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, обсяг відповідальності боржника має бути пропорційним наслідкам правопорушення. Нарахування санкцій у розмірі 31 050,00 грн на залишок тіла кредиту в сумі 9 000,00 грн лише за 68 днів прострочення є очевидно неспівмірним.
Окрім цього, відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оскільки право первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» на нарахування процентів як плати за користування кредитом припинилося ще до моменту відступлення права вимоги, нарахування ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» додаткових сум під виглядом «відсотків за договором» після 17.12.2021 не ґрунтується на законі.
З огляду на викладене, позовні вимоги за договором № 104185579 підлягають задоволенню виключно в межах обґрунтованої суми, а саме - 19 535,00 грн (що складається з 9 000,00 грн тіла кредиту, 9 535,00 грн правомірних процентів та 1 000,00 грн комісії). У задоволенні вимог про стягнення решти суми у розмірі 37 987,50 грн процентів (з яких 6 937,50 грн нараховано первісним кредитором, а 31 050,00 грн - новим кредитором) належить відмовити із наведених вище підстав.
Щодо вимог за договором з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 24 липня 2021 року
Суд встановив, що 24.07.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою укладено договір позики № 75959167, за яким остання отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн.
Відповідно до п. 2 Договору, строк позики становить 15 днів (до 08.08.2021). Процентна ставка (базова) становить 1,99% на день, а знижена ставка за умовами програми лояльності - 1,00% на день. Також договором визначено процентну ставку за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,70% на день, із прямою вказівкою про те, що вона «не застосовується в період карантину».
Як встановлено судом з розрахунку заборгованості, відповідачка активно виконувала умови договору: у період з серпня по жовтень 2021 року вона здійснила платежі на загальну суму 14 158,04 грн. Із вказаної суми 3 000,00 грн було зараховано в рахунок погашення тіла кредиту (залишок зменшився до 12 000,00 грн), а решта суми (11 158,04 грн) - на погашення процентів. Суд погоджується з доводами позивача про те, що завдяки вказаним активним діям відповідачки (внесенню оплат) строк правомірного користування коштами за договором неодноразово продовжувався на пільгових умовах із застосуванням зниженої процентної ставки (1,00% на день), що відповідає умовам п. 7.1-7.3 Правил кредитування. Відповідачка не оспорює застосування цих положень Правил щодо пролонгації і вчиняла активні дії (вносила платежі на погашення процентів і тіла кредиту як передумови застосування пролонгації) для їх застосування і продовження таким чином первісного строку кредитування. Відтак, нарахування процентів за цей період є обґрунтованим, і вони були повністю сплачені відповідачкою.
Оцінюючи правомірність нарахування непогашеної заборгованості за процентами у сумі 21 228,16 грн, суд виходить з таких міркувань.
З наданого розрахунку вбачається, що після виникнення прострочення (з 04.10.2021) первісний кредитор продовжив нараховувати проценти протягом наступних 90 днів. Оскільки умовами договору (п. 2) застосування штрафної ставки 2,70% у період карантину було заборонено, кредитор здійснював нарахування за базовою ставкою 1,99% на день (238,80 грн щодня), що в підсумку і сформувало заявлену до стягнення заборгованість.
Суд вважає такі нарахування неправомірними з огляду на такі міркування.
По-перше, позивач обґрунтовує нарахування процентів після 03.10.2021 умовами про 90-денне понадстрокове користування, що містяться у п. 6.5 «Правил надання грошових коштів у позику», на які є посилання у п. 5.2 Договору. Однак суд зазначає, що вказані Правила не містять підпису, зокрема електронного, відповідача. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц, не підписані позичальником «Умови та Правила» не можуть розцінюватися як складова частина кредитного договору. Оскільки механізм нарахування відсотків за підвищеною ставкою протягом 90-денного понадстрокового користування передбачений виключно у непідписаному документі (Правилах), правові підстави для нарахування процентів як плати за кредит після закінчення оплаченого строку користування (первісного та періодів добровільної пролонгації) відсутні. Такі нарахування здійснені за межами передбаченого договором строку кредитування і суперечать зазначеним вище нормам закону і висновкам, викладеним у постанові ВП ВС у справі № 444/9519/12.
По-друге, нарахування процентів за щоденною ставкою 1,99% (що дорівнює понад 726% річних) за період після настання прострочення за своєю правовою природою є формою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання. Оскільки таке прострочення відбулося у період дії карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню COVID-19, застосування будь-якої відповідальності за прострочення за договором споживчого кредитування заборонено імперативними нормами п. 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та п. 6 Прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування».
По-третє, застосовуючи правові висновки, викладені у постанові КЦС ВС від 12 лютого 2025 року в справі № 679/1103/23, суд зазначає, що встановлення умов, які дозволяють кредитодавцю нараховувати щоденну ставку 1,99% як наслідок прострочення поза межами узгодженого строку кредитування, перетворює проценти із засобу стимулювання на несправедливо непомірний тягар для споживача. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, нарахування 21 228,16 грн процентів на залишок тіла кредиту 12 000,00 грн є очевидно неспівмірним.
З огляду на викладене, заборгованість за процентами, нарахована первісним кредитором в межах оплачених пролонгацій, є повністю погашеною внесеними відповідачкою коштами. Нарахування решти процентів (21 228,16 грн) є безпідставним, а тому у їх стягненні належить відмовити.
Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 27,61 грн та інфляційних збитків у розмірі 192,00 грн, суд зазначає, що ці суми були правомірно нараховані проміжним кредитором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на залишок непогашеного тіла кредиту за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 відповідно до норм ч. 2 ст. 625 ЦК України та підлягають стягненню з відповідача.
Таким чином, позовні вимоги за договором № 75959167 підлягають частковому задоволенню у розмірі 12 219,61 грн (що складається з: 12 000,00 грн залишку тіла кредиту, 27,61 грн - 3% річних та 192,00 грн - інфляційних збитків).
Підсумкові висновки суду
Враховуючи, що до позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі описаного вище ланцюга договорів факторингу та відступлення права вимоги перейшли права вимоги до відповідача за всіма п`ятьма вказаними кредитними договорами, і факти цього переходу документально підтверджені, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання порушених зобов`язань.
З огляду на викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають частковому задоволенню.
Законною, обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача, є заборгованість у загальному розмірі 66 800,49 грн, яка складається з таких сум за кожним із договорів:
- за договором № 1796575 від 18.09.2021 року - 22 278,92 грн;
- за договором № 4950046 від 21.07.2021 року - 6 506,96 грн;
- за договором № 104185579 від 14.08.2021 року - 19 535,00 грн;
- за договором № 75959167 від 24.07.2021 року - 12 219,61 грн.
У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення заборгованості на загальну суму 100 600,30 грн (167 400,79 грн заявлених позивачем вимог - 66 800,49 грн обґрунтованих вимог) належить відмовити. Суд дійшов висновку, що вказані нарахування були здійснені первісними та проміжними кредиторами безпідставно, поза межами погоджених строків кредитування, з порушенням імперативних норм закону щодо обмеження відповідальності боржника у період дії карантину, а також всупереч принципам справедливості і розумності, особливості застосування яких розкриті у зазначених постановах Верховного суду.
Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 966,54 грн (66 800,49 / 167 400,79 ? 100% ? 39,90%; 2422,40 грн ? 39,90% = 966,54 грн).
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов таких висновків.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявку на надання юридичної допомоги № 2843 від 01.10.2025 року, витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року, у якому міститься опис наданих послуг, відповідно до яких позивачу Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надано послуги правової допомоги щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 25 000,00 грн. Згідно з деталізацією послуг, вказана сума включає: надання усної консультації з вивченням документів (2 години) - 4 000,00 грн; підготовку пропозицій (3 години) - 6 000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (5 годин) - 15 000,00 грн. Факт належності цих витрат до розгляду справи за вказаними вище договорами підтверджується змістом заявки та акту.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Верховний Суд у справі №873/212/21 дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Керуючись критеріями обґрунтованості та пропорційності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, складності справи, значення справи для сторін, а саме те, що заборгованість виникла за договорами споживчого кредитування, беручи до уваги що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного провадження, а позовна заява є типовою, суд визнає обґрунтованим розмір витрат на правову допомогу у сумі 15 000,00 гривень.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на правову допомогу відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 5 985,00 грн (15 000,00 грн ? 39,90% = 5 985,00 грн).
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати на оплату судового збору у розмірі 966 (дев`ятсот шістдесят шість) гривень 54 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 985 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складене 17 березня 2026 року.
Суддя В.В. Орловський