Справа № 541/4921/25
Номер провадження 2/541/494/2026
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 березня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавська області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Жиліної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

22 грудня 2025 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

25 березня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №787259336. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» право грошової вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. 03.01.2019 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №20190103, відповідно до якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру прав вимоги №6 від 20.11.2019 до Договору факторингу №20190103 від 03.01.2019, ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №787259336 від 25.03.2019 в розмірі 14 350,00 грн з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 9350,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Після передачі права вимоги за кредитними договорами, відповідач ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок перед позивачем та має непогашену заборгованість в загальній сумі 14 350,00 грн, для стягнення якої прийнято рішення звернутися до суду.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 грудня 2025 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України (а.с. 28).

03.03.2026 на адресу суду від представника відповідача адвоката Жиліної О.В., надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Обґрунтовуючи позицію, представник просила поновити строк на подання відзиву, посилаючись на пізнє залучення адвоката через систему БВПД та необхідність часу на ознайомлення з матеріалами справи. По суті спору відповідач ОСОБА_1 заперечує проти стягнення 14 350 грн заборгованості, вказуючи на недоведеність факту укладення електронного договору, оскільки позивачем не надано доказів його підписання одноразовим ідентифікатором (SMS-паролем) або ЕЦП згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію». Крім того, представник відповідача наголошує на відсутності первинних бухгалтерських документів (платіжних доручень, виписок), які б підтверджували реальне отримання коштів відповідачем ОСОБА_1 , а також вказує на безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії договору. З огляду на викладене, представник Жиліна О.В. просить поновити процесуальний строк та повністю відмовити у задоволенні позову за недоведеністю (а.с. 40-42 зворот).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 3).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Жиліна О.В. з`явилися в судове засідання та просили відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідач ОСОБА_1 вказував, що жодних кредитних коштів на його банківський рахунок не надходило.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Аналізуючи заявлені позовні вимоги та їх правове обґрунтування, суд дійшов висновку, що першочерговому дослідженню під час розгляду даної справи та ухвалення рішення підлягає питання укладення договору №787259336 від 25.03.2019, з метою встановлення моменту можливого виникнення цивільних прав та обов`язків у сторін та визначення їх обсягу.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

У свою чергу, частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Вимогами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

На підтвердження факту укладення між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 електронного договору позивачем надана суду паперова копія електронного договору №787259336 від 25.03.2019, у якому зазначено, що він підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Закону України «Про електронну комерцію».

Аналізуючи умови наданого позивачем договору, суд установив, що відповідно до п. 1.1. за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених п. 1.4. договору.

У пункті 1.2. договору від 25.03.2019 визначено, що строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 30 (тридцяти) днів.

Відповідно до п. 1.3. договору кредит надається позичальнику строком на 30 днів.

Як передбачено п. 1.4. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,70% від суми кредиту за кожен день користування ним.

Вказаним кредитним договором не визначено строки і порядок перерахування позичальнику коштів у кредит, а Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», які відповідно до п. 4.1. договору є його невід`ємною частиною, до матеріалів позовної заяви не долучені (а.с. 5-6 зворот).

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Особливістю договору позики є те, що він належить до категорії реальних правочинів. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним саме з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, закон пов`язує момент виникнення прав та обов`язків сторін не з моментом досягнення згоди з усіх істотних умов чи підписанням тексту договору, а безпосередньо з фактичною дією передачею майна від позикодавця до позичальника.

Згідно з положеннями статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо судом під час розгляду справи буде встановлено, що гроші або речі насправді не були передані позичальникові, договір позики вважається неукладеним.

Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надані суду належні, допустимі і достатні докази на підтвердження фактичного надання відповідачу ОСОБА_1 визначеного умовами договору кредиту шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів.

Наданий суду розрахунок заборгованості, проведений ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за період з 20.11.2019 до 31.10.2025 не спростовує наведених висновків, оскільки ці докази стосуються іншого періоду, відмінного від моменту можливого виникнення правовідносин між сторонами договору, наданий суду із підписами посадових осіб ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», який не був первісним кредитором у спірних правовідносинах, відповідно не може бути обізнаним із виконанням кредитором умов укладеного із відповідачкою договору (а.с. 11 зворот).

За своєю правовою природою наданий суду розрахунок не є достатнім доказом, оскільки має лише математичні розрахунки загального розміру заборгованості з урахуванням тіла кредиту та відсотків. Такий математичний розрахунок не доводить наявність або відсутність юридичних фактів, оскільки його проведено співробітниками ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» одноосібно, а отже він є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності заборгованості. Також він не підтверджує факту отримання кредитних коштів відповідачкою, момент їх отримання і розмір. Аналогічні розрахунки можливо провести щодо будь-якої суми, але вони можуть бути взяті судом до уваги лише у випадку доведення, що правовідносини між сторонами дійсно виникли щодо заборгованості, розмір якої покладений в основу проведених розрахунків.

Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19) Під час розгляду вказаної справи Верховний Суд зазначив, що з аналізу положень ч. 1 ст. 76, ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України випливає те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.

Тобто для підтвердження факту виникнення боргових зобов`язань у ОСОБА_1 позивач зобов`язаний був надати первинні бухгалтерські документи, які містять інформацію про дату виникнення зобов`язань та їх розмір.

Так, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 04.07.2018 №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/ електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Відповідно до пункту 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Відповідно до пункту 1.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження).

Отже, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу.

До позовної заяви представником позивача не долучені відповідні платіжні доручення чи їх належним чином завірені копії на підтвердження тих обставин, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало позичальнику кредитні кошти згідно умов договору від 25.03.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Такі висновки суду узгоджуються із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Ураховуючи наведене, суд позбавлений можливості визначити на яку суму між сторонами спору виникли боргові зобов`язання, момент їх виникнення та розмір відсотків і комісії за користування грошовими коштами.

За таких обставин, суду не надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів та їх розміру, зокрема відсутні платіжні документи про перерахування коштів, виписки з рахунку за спірний період часу, тому суд дійшов висновку, що факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів суду не доведений, а тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не підлягають задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено у повному обсязі, судовий збір та інші витрати до стягнення з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 203, 205, 509, 512, 514, 625-626, 638, 1046, 1054, ЦК України, ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронний цифровий підпис», ЗУ «Про споживче кредитування», ст.ст. 4-5, 10-13, 76-84, 89, 141, 258-268, 274-282, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський