ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року

м. Київ

справа № 372/2467/23

провадження № 61-17659св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого- Луспеника Д. Д.,

суддів:Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Алишевої Ганни Миколаївни на постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року, ухвалену у складі колегії суддів: Олійника В. І., Музичко С. Г., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 29 липня 1995 року між ним та відповідачкою зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року у справі № 757/68297/21-ц.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 . Спільна дитина проживає разом з відповідачкою та перебуває на її утриманні.

Під час шлюбу вони придбали таке майно:

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ;

- недобудований житловий будинок (будівельні матеріали) площею 845 кв. м, що розташовано на трьох земельних ділянках, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_9, АДРЕСА_4 ;

- автомобіль марки «Land Rover Range Rover», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «BMW 530 XI», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Титульним власником вказаного майна є відповідачка.

Також вони придбали нежитлове приміщення № 28 у жилому будинку літ. «А», загальною площею 45,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Вказане майно перебуває у власності ТОВ «СІС», учасниками якого є він та відповідачка, по 50 % частки. Будь-якої іншої цінності ТОВ «СІС» немає, оскільки не веде жодної діяльності та не має іншого майна у власності. Статутний капітал ТОВ «СІС» становить 180 000,00 грн. Однак, враховуючи те, що статутний капітал товариства сформований за рахунок внесення до нього вказаного приміщення, а вартість цього приміщення наразі більша, ніж на момент внесення, то фактично реальна вартість приміщення поглинає частку статутного капіталу, адже вартість приміщення збільшилась за цей час.

Вказував на те, що спірне нерухоме та рухоме майно не було придбано за особисті кошти будь-кого із подружжя, а також за кошти від продажу особистої приватної власності одного з подружжя. Все зазначене майно було придбано за спільні кошти подружжя, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з висновками експертів з оцінки майна вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_6 становить 6 823 300,00 грн, вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_7 становить 6 375 352,00 грн, вартість недобудованого житлового будинку (будівельних матеріалів) та трьох земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_8 , становить 13 034 820,00 грн. Вартість автомобілів - 438 823,20 грн кожен.

Вказував на те, що будівництво житлового будинку розпочато десять років тому, наразі він є недобудованим, не введений до експлуатації та не пристосований до проживання у ньому, тим більше з дитиною.

Позивач вважав за доцільне виділити відповідачці у власність квартиру, яка придатна для проживання з усіма належними умовами для навчання дитини, та іншу квартиру під здачу в оренду та отримання прибутку, що наразі і так вже здається в оренду.

Також вказував на те, що під час шлюбу подружжя отримало три боргові зобов`язання, а саме: 07 жовтня 2020 року - 30 000,00 дол. США отримано у борг у ОСОБА_4 ; 19 січня 2021 року - 40 000,00 дол. США отримано у борг у ОСОБА_5 ; 04 червня 2021 року - 10 000,00 швейцарських франків отримано у борг у ОСОБА_6 . Вказані боргові зобов`язання отримані в інтересах сім`ї та витрачені на потреби сім`ї і є невиконаними, хоча і настав строк їх виконання.

Зазначав, що він зі своїх особистих коштів частково здійснює погашення заборгованості та вважав, що наявні підстави для врахування цих боргових зобов`язань при поділі майна подружжя, а саме зменшення розміру компенсації різниці вартості майна, яка підлягає стягненню з нього на користь відповідачки.

Також при поділі майна подружжя має бути враховано здачу відповідачкою двох квартир в оренду та одноосібного отримання доходу. З грудня 2021 року відповідачка самостійно отримувала орендну плату та отримувала дохід від здачі в оренду нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Також при поділі майна подружжя підлягає врахуванню факт його одноосібного утримання майна ТОВ «СІС».

Відповідачка відмовляється добровільно вирішити питання визначення часток у спірному майні.

З урахуванням зазначеного та заяви від 14 лютого 2024 року про зміну предмета позову, ОСОБА_1 просив суд поділити спільне майно подружжя таким чином:

- визнати за ним право особистої приватної власності на таке майно:

- земельну ділянку площею 0,0998 га, кадастровий номер :04:004:0199, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер :04:004:0200, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,0998 га, кадастровий номер :04:004:0206, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- недобудований житловий будинок (будівельні матеріали) площею 845 кв. м, що розміщено на трьох земельних ділянках, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_4 ;

- автомобіль марки «Land Rover Range Rover», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- 100 % частки статутного капіталу ТОВ «СІС»;

- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на таке майно:

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ;

- автомобіль марки «BMW 530 XI», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з нього на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці вартості її частки у спільній сумісній вартості у розмірі 924 701,13 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено наявності порушень прав чи законних інтересів позивача, які виникли з вини відповідачки та які б підлягали судовому захисту. Крім того, при вирішенні питання про спосіб поділу майна подружжя суд вважав, що обраний позивачем спосіб захисту його законних прав та інтересів є неможливим, порушує права інших осіб та суперечить закону.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 липня 2024 року скасовано і ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на:

- земельну ділянку площею 0,0998 га, кадастровий номер :04:004:0199, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер :04:004:0200, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,0998 га, кадастровий номер :04:004:0206, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- недобудований житловий будинок (будівельні матеріали) площею 845 кв. м, що розміщено на трьох земельних ділянках, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_4 ;

- автомобіль марки «Land Rover Range Rover», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на:

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

- автомобіль марки «BMW 530 XI», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості її частки в спільній сумісній вартості у розмірі 64 391,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8 052,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 12 078,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що спільною сумісною власністю подружжя є таке майно: дві квартири, три земельні ділянки, недобудований будинок (будівельні матеріали) та два автомобілі. Враховуючи те, що всі об`єкти спірного майна вважаються неподільним речами, суд апеляційної інстанції з метою рівного та ефективного поділу майна сторін вирішив виділити у власність позивача три земельні ділянки, недобудований будинок (будівельні матеріали) та автомобіль марки «Land Rover Range Rover», а у власність відповідачки - дві квартири та автомобіль марки «BMW 530 XI» і з метою дотримання рівності часток подружжя, стягнув з відповідачки на користь позивача різницю вартості часток сторін у спільному сумісному майні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У грудні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Алишева Г. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про поділ майна подружжя.

Звіти експертів та довідка інспектування є неналежними доказами. На трьох земельних ділянках знаходяться два будинки, а не один житловий будинок.

Сума позовних вимог відрізняється від розрахунку експертів та об`єктивної вартості нерухомості в Україні.

Вирішуючи питання компенсації різниці вартості майна, саме в апеляційній інстанції з боку апелянта додана довідка про вартість рухомого майна, а саме автомобіля марки BMW 530 XI, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Яка вартість і ким визначена, відповідачу взагалі невідомо, на що звертав увагу апеляційного суду представник відповідача, але, не зважаючи на заперечення, суд взяв до уваги цю довідку і прийняв рішення компенсувати різницю вартості автомобілів.

Відповідачем і в першій інстанції, і в апеляційній інстанції заявлялось, що автомобіль марки BMW 530 XI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , фактично належить рідному брату позивача, а юридично належить відповідачу. Відповідно до цього було запропоновано відшкодувати відповідачу 50 % реальної вартості автомобіля Land Rover Range Rover 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким до розлучення користувалась відповідач. Цей факт також був проігнорований судом апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, вирішуючи питання про визнання права особистої приватної власності на недобудований житловий будинок (будівельні матеріали) за позивачем, не врахував доводів відповідачки про те, що вона у лютому 2022 року переїхала в цей будинок разом із дитиною, зробила його придатним для життя свого та своєї дитини.За три роки проживання відповідачки з сином у цьому будинку, будинок вже добудований та в ньому зроблений ремонт.

Позбавляючи відповідача права на спільну власність на недобудований житловий будинок (будівельні матеріали), апеляційний суд не взяв до уваги категоричне заперечення відповідача, не врахував, що відповідачка мешкає з дитиною саме в цьому будинку, в якому все облаштовано для комфортного та безпечного життя, а наразі позивач має заїхати в цей будинок і практично позбавити права користування відповідачку та дитину придбаними речами, меблями та всім майном.

26 грудня 2024 року відповідачка отримала вимогу позивача виселитись з цього будинку з дитиною до 01 лютого 2025 року.

Суд апеляційної інстанцій помилково визнав об`єктом права спільної сумісної власності подружжя будівельні матеріали, оскільки будинок вже фактично добудований, відремонтований, пристосований до проживання саме за рахунок відповідачки. Фактично у відповідачки відібрали майно, яке належить їй на праві особистої приватної власності.

Позивач сам у своїй позовній заяві наполягав на тому, що спірний будинок дійсно був недобудований на час розірвання шлюбу сторін, однак після розірвання шлюбу відповідачка особисто його добудовувала та відремонтувала, а тому все майно у будинку і взагалі 50 % будинку належить відповідачці і є її особистою приватною власністю, й не входить до складу спільного майна подружжя, що підлягає поділу.

Підставами касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19), від 09 червня 2021 року у справі № 537/5528/16 (провадження № 61-11253св20) та у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Доводи інших учасників справи

У березні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тута І. В. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на подачу відзиву на касаційну скаргу та поновити йому вказаний строк, відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 31 грудня 2024 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_8 Луспеник Д. Д .

Ухвалою Верховного Суду від 07 січня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху на надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У березні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року справу призначено до розглядуколегією у складі п`яти суддів.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 06 березня 2026 року, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_8 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2026 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Гулейкова І. Ю., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 липня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року у справі № 757/68297/21-ц.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 .

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка площею 0,0998 га, кадастровий номер :04:004:0199, адреса: АДРЕСА_3 , земельна ділянка площею 0,1001 га, кадастровий номер :04:004:0200, адреса: АДРЕСА_3 , земельна ділянка площею 0,0998 га, кадастровий номер :04:004:0206, адреса: АДРЕСА_4 , на праві приватної власності належать ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою інспектування від 13 квітня 2023 року, виданою ТОВ «Проектно- консалтингова група», на трьох земельних ділянках з кадастровими номерами: :04:004:0199, :04:004:0200, :04:004:0206, знаходяться будівлі та споруди. Дозвільні документи на будівлі та споруди та на земельні ділянки не надавались, технічну інвентаризацію та експертне обстеження будівель не проводили у зв`язку з обмежуючими умовами.

23 червня 2008 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_6 .

03 жовтня 2008 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбала квартири АДРЕСА_7 .

30 березня 2012 року ОСОБА_2 придбала автомобіль марки «Land Rover Range Rover, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

08 лютого 2019 року ОСОБА_2 придбала автомобіль марки «BMW530 XI», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

01 лютого 2021 року між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_10 (орендар) укладений договір оренди приміщення № 1, відповідно до якого орендодавець зобов`язаний передати орендареві у строкове володіння та користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове користування та володіння приміщення, за адресою: АДРЕСА_10 , загальна площа приміщення, що орендується: 54 кв. м. Розмір орендної плати складає 20 000,00 грн на місяць.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Алишевої Г. М. підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що сторони під час шлюбу придбали дві квартири, два автомобіля, три земельні ділянки, на яких розташований недобудований житловий будинок.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя, залишив поза увагою, що між сторонами виник спір щодо поділу майна, який суд першої інстанції по суті не вирішив.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд, вирішуючи позовні вимоги щодо розподілу трьох земельних ділянок, не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів про те, на якій підставі відповідачка набула право власності на вказані земельні ділянки (відсутні правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки), що унеможливлює встановлення правового режиму такої власності та можливість віднесення вказаного майна чи до спільної сумісної власності подружжя, чи до особистої власності відповідачки.

Виділяючи у власність позивача три земельні ділянки, недобудований будинок (будівельні матеріали) та автомобіль марки «Land Rover Range Rover», а у власність відповідачки - дві квартири та автомобіль марки «BMW 530 XI», і стягуючи з відповідачки на користь позивача різницю вартості часток сторін у спільному сумісному майні у розмірі 64 391,00 грн, апеляційний суд не навів у судовому рішенні розрахунок, з якого він виходив при такому поділі.

Також апеляційний суд залишив поза увагою позовні вимоги про поділ статутного капіталу ТОВ «СІС», мотивувальна частина постанови апеляційного суду не містить мотивів щодо вирішення цієї позовної вимоги ОСОБА_1 .

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на будівельні матеріали, що були витрачені на будівництво спірного будинку, апеляційний суд не врахував таке.

За приписами частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно із частиною третьою статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, отже є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю та може бути предметом поділу між подружжям.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц (провадження № 61-32375св18), від 20 лютого 2020 року у справі № 496/6067/15-ц (провадження № 61-14600св19).

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва, суд може визнати права за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22).

Наразі на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа № 607/10858/22 (провадження № 14-138цс24) щодо належного способу захисту права одного з подружжя, який (яка) вважає себе співвласником об`єкта незавершеного будівництва, а саме: чи можна за позовом дружини (чоловіка), членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, у судовому порядку визнати спільним сумісним майно, здійснити поділ (виділ) незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Апеляційний суд, визнаючи за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на недобудований житловий будинок (будівельні матеріали) площею 845 кв. м, що розміщені на трьох земельних ділянках за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_4 , не перевірив доводи відповідачки про те, що спірний будинок добудований і використовується для проживання, однак не введений в експлуатацію, не взяв до уваги аргументи і не надав відповіді на доводи відповідачки про те, що на спірних земельних ділянках фактично розташовані дві окремі будівлі, які використовуються як окремі житлові будинки, що також підтверджується наданими самим же позивачем фотографіями.

Не може залишатися в силі рішення суду першої інстанції, як ОСОБА_2 просила у касаційній скарзі, оскільки таке рішення не відповідає вимогам закону і суд касаційної інстанції застосовує частину третю статті 400 ЦПК України.

За таких обставин, фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, суди встановили не в повній мірі, а встановлення обставин справи і вирішення питання про оцінку доказів виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду судам необхідно врахувати викладене у цій постанові, встановити обставини, які мають значення для вирішення справи, дати належну оцінку доводам і запереченням учасників справи, перевірити доводи сторін щодо ступеню готовності житлового будинку, а також врахувати висновок Великої Палати

Верховного Суду у справі № 607/10858/22 (провадження № 14-138цс24) та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Алишевої Ганни Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк