У Х В А Л А

Справа № 932/2161/26

Провадження № 2-з/932/25/26

11 березня 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Петуніна І.В., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

16.02.2026 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

16.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій прохає накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Дану заяву було розподілено в провадження судді Петуніна І.В. 09.03.2026.

Заява обґрунтована наступним чином. Шлюбні відносини у позивача з відповідачем по справі не склалися, у зв`язку з чим 17.02.2023 року рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області (справа №158/429/23) шлюб між ними було розірвано. У період шлюбу, спільного проживання і спільного ведення господарства, а саме: 11 липня 2018 нами було придбано за 49 000 грн. квартиру АДРЕСА_1 . Правовстановлюючі документи, а саме Договір купівлі-продажу житлового квартири було оформлено на відповідачку по справі. Позивач, вважає, що вищевказана квартира є їхньою з відповідачкою по справі спільною сумісною власністю, так як майно було придбано у період перебування позивача з відповідачем по справі у шлюбі, а на його придбання витрачались їхні спільні сумісні грошові кошти.

Додатково зазначає, що вищезазначена квартира, може бути відчужена відповідачкою без його згоди на користь третіх осіб, в тому числі припинено право власності на неї та отримано відповідачкою одноособово житловий сертифікат у рамках державної програми «єВідновлення», що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з чим, прохає накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши долучені до неї докази, суд приходить до висновку про її часткове задоволення за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із вимогами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, видом забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії. Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язані із предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», що є узагальненням судової практики з розгляду цивільних справ певної категорії, яку імплементовано у державі, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу. Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно, суд, за клопотанням позивача, може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Так, предметом спору є визнанання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , поділ спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наступним чином: визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 ч. квартиру АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності 1/2 ч. квартиру

АДРЕСА_1 витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 130550596 власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 станом на 11.07.2018 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:1798 виданим приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським Є.І. є ОСОБА_2 .

20.03.2023 рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області (справа №158/429/23) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Надані позивачем копії письмових доказів, вказують на реальність спору між сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливить ефективний захист права власності позивачів.

Тому, для того, щоб титульний власник майна залишився незмінним, заяву позивача про забезпечення позову необхідно задовольнити, заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно з реєстрації чи перереєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого 13, власником якої є ОСОБА_2 .

Такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог, а також усуне виникнення ситуації, коли виконати рішення суду внаслідок зміни титульного власника майна буде неможливо, і, в той же час, відповідач, як титульний власник спірної будівлі, не позбавляється можливості володіти та користуватися своїм нерухомим майном.

У накладенні арешту на спірне нерухоме майно слід відмовити, оскільки арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном. Отже, в цій вимозі позивача суд відмовляє внаслідок її неспівмірності позовним вимогам.

За вказаних підстав, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 158, 260, 352-353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно з реєстрації чи перереєстрації права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого 13, власником якої є ОСОБА_2 .

У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Стягувачем за цим виконавчим документом є:

-ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , місце реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 );

Боржником за цим виконавчим документом є:

-ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 ).

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання. Строк пред`явлення ухвали до виконання - до 11.03.2029 року.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду, протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя І.В. Петунін