Справа № 157/2220/25
Провадження № 2/157/195/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 лютого 2026 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

у складі головуючого судді Ходачинського Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

До Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 , у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20000 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 28 січня 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідач уклали договір № 4338668 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким товариство зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в гривнях на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Договір укладений в електронному вигляді з використанням електронного підпису. Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконано та надало йому кредит в сумі 2000 грн.

23.09.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача. В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, позивачем з дати факторингу 23.09.2024 донараховано відсотки за 120 календарних днів.

Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, таким чином має заборгованість перед позивачем за договором № 4338668 від 28.01.2024 на загальну суму 20000 грн.

Ухвалою судді від 15.12.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просив справу розглянути без участі представника позивача та зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подав.

Враховуючи норми ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення.

Щодо укладення договору про надання споживчого кредиту:

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Судом встановлено, що 28 січня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4338668 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом 27287, тобто у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 21-31).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4 кредитного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалось надати ОСОБА_1 грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 2000 гривень, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,50% в день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору, денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 2,5%. Знижена процентна ставка становить 0,01% за кожен день користування кредитом.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк кредитування становить 99923,40 % річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 14297,67% річних, орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк кредитування становить 20000 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 18506,00 грн (п. 1.5, 1.6 договору).

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 . Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору.

Сторонами кредитного договору також підписано паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого ними погоджено орієнтовну сукупну вартість наданого кредиту, строк кредиту та суми нарахованих процентів (а.с. 18-20), додатки №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4338668 від 28.01.2024 (а.с. 31 зворот), який є невід`ємною частиною договору (п. 9.12 договору).

На виконання умов договору № 4338668 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.01.2024 ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» 28.01.2024 було здійснено переказ коштів в сумі 2000 грн, які зараховані на карту НОМЕР_2 , що підтверджується повідомленнями АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» від 31.12.2025 № БТ/Е-23168 (а.с. 135).

Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення договору № 4338668 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та виконання ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свого зобов`язання щодо надання коштів у сумі 2000 грн. Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався.

Щодо нарахування відсотків первинним кредитором:

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 4338668 від 28.01.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 58-62) ОСОБА_1 на виконання умов договору кошти не сплачував, внаслідок чого станом на 23.09.2024 у нього виникла заборгованість у розмірі 15000 грн, з яких 2000 грн за тілом кредиту, 12000 грн проценти за користування кредитом та 1000 грн штрафні санкції.

У позовній заяві позивач не ставить вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за штрафними санкціями, тому суд не вирішує правомірності нарахування штрафних санкцій.

При цьому суд не погоджується із вищезазначеним розрахунком в частині нарахування відсотків за користування кредитом.

Позивач на підставі пункту 1.4 договору № 4338668 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.01.2024 у період з 28.01.2024 по 26.02.2024 нарахував відповідачу проценти за ставкою 0,01% за кожен день користування кредитом, у період з 27.02.2024 по 23.09.2024 нарахував відповідачу проценти за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом, що підтверджується вищезгаданим розрахунком заборгованості. Проте, умови п. 1.4 договору в частині нарахування процентів за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки є нікчемними.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності 24.12.2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, з 27.02.2024 нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день (2,5 %). Процентна ставка позивачем не змінювалася відповідно до змін у Законі і нарахування здійснювалося всупереч законодавству.

Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» було передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023 року, а договір було укладено 28.01.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом та після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору щодо встановлення розміру процентної ставки на рівні 2,5% є нікчемними, згідно ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Заборгованість за процентами за укладеним між сторонами договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1% за період з 27.02.2024 до 23.09.2024, з урахуванням строку дії договору.

За таких обставин суд здійснює перерахунок заборгованості відповідача за процентами за користування позикою за період з 27.02.2024 до 23.09.2024 (210 днів) з урахуванням ставки 1% в день від суми кредиту, у зв`язку з чим відповідачу повинні були бути нараховані проценти ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за користування кредитом в розмірі 4200 грн (20000 х 1% х 210).

Таким чином загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором станом на момент укладення договору факторингу буде становити 6206 грн, з яких 2000 грн тіло кредиту та 4206 (6+4200) грн нараховані відсотки.

Щодо переходу права вимоги:

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

23.09.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (Фактор) було укладено Договір факторингу № 23/09/2024 (а.с. 88-92).

Згідно з п. 1.1. договору факторингу, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпоряджень Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно з п. 3.3 договору факторингу сторони домовилися, що Ціна продажу за Договором становить 1601559,81 грн.

Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 (а.с. 96 зворот), реєстром боржників від 23.09.2024 (а.с. 54-55), платіжною інструкцією № 42 від 25.09.2024 (а.с. 98), ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» підтверджується набуття права грошової вимоги до відповідача в сумі 15000 грн, з яких: 2000 грн заборгованість за сумою кредиту; 12000 грн заборгованість за відсотками та 1000 грн заборгованість за пенею, штрафними санкціями.

Суд погоджується, що перехід права вимоги позивача ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до відповідача ОСОБА_1 за договором № 4338668 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.01.2024 відбувся у встановленому законодавством порядку, проте не погоджується із розміром заборгованості, перерахунок якої зроблений судом.

ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача про відступлення прав вимоги за договором № 4338668 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.01.2024 новому кредитору ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та про необхідність погашення заборгованості новому кредитору (а.с. 38).

Щодо нарахування відсотків позивачем:

Починаючи з 24 вересня 2024 року до 21 січня 2025 року, відповідно до п. 1.4. умов договору № 4338668 від 28.01.2024 року, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» здійснювало нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на суму основного боргу 2000 грн, оскільки ОСОБА_1 і надалі не сплачував заборгованість. Нарахування підтверджується розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», згідно з яким заборгованість за процентами становить 6000 грн (а.с. 56-57).

Суд вважає таке нарахування відсотків ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» безпідставним. Оскільки згідно з п. 1.2 договору факторингу з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» від 23.09.2024, до Фактора перейшло право вимоги заборгованості, тобто грошового зобов`язання Боржників перед Клієнтом, яким є ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», а не Фактор ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», що містяться у Реєстрі боржників, які належать до сплати Клієнту Боржниками у зв`язку з наданими кредитами. Подальше нарахування Фактором відсотків, тобто збільшення Боргу, не передбачено умовами договору факторингу.

Суд дійшов висновку, що нарахування відсотків ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за кредитним договором суперечить умовам Договору факторингу № 23/09/2024, тому вимога в частині стягнення нарахованих позивачем відсотків задоволенню не підлягає.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Оскільки сума заборгованості відповідача за договором № 4338668 від 28.01.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено належно проведеним судом розрахунком, здійсненим на підставі умов договору та вимог чинного законодавства, тому саме такий її розмір необхідно стягнути на корить позивача.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних витрат і 3% річних:

Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

При ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Тобто це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 28.01.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.

Суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення, інфляційних втрат та 3% річних, не передбачено нормами ч. 10 та 11 ст. 265 ЦПК України, в яких передбачено нарахування відсотків або пені. Крім того вимоги про нарахування інфляційних втрат та 3% річних у воєнний час суперечить чинному законодавству, тому не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат:

Позивач ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір та витрати на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено на 31,03% (6206 х 100% : 20000), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 752,67 грн (2422,40 грн х 31,07%).

Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з висновком зробленим у постанові Верховного Суду 13.03.2025 року у справі № 275/150/22, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копії довіреності у порядку передоручення від 31.07.2024 (а.с. 16), акту № 4338668 від 25.11.2025 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с. 32), детального опису робіт (наданих послуг) № 4338668 від 25.11.2025 (а.с. 33), заявки від 21.04.2025 № 4338668 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с. 34-35), інформації про вид робіт (наданих послуг), часу та їх вартості (а.с. 39), договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 (а.с. 114-115), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10 від 24.03.2017 (а.с. 120), довіреності від 01.08.2024 (а.с. 122), згідно з якими вартість послуг з надання правничої допомоги становить 10000 гривень.

Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, бере до уваги обґрунтування сторони відповідача наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суд вважає розмір у сумі 4000 грн співмірним розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1242,80 грн (4000 грн х 31,07%).

Керуючись ст. 81, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 526, 610, 612, 625, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість за договором № 4338668 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.01.2024 року в розмірі 6206 (шість тисяч двісті шість) гривень.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» 752 (сімсот п`ятдесят дві) гривні 67 коп. судового збору та 1242 (одну тисячу двісті сорок дві) гривні 80 коп витрат за надання професійної правничої допомоги.

Заочне рішення може бути переглянуте Камінь-Каширським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана ним протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Роман ХОДАЧИНСЬКИЙ