ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2487/26
провадження № 2-о/753/190/26
У Х В А Л А

"17" лютого 2026 р. суддя Дарницького районного суд м. Києва Трусова Т. О., вивчивши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство освіти і науки України, товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний інститут «Актіо-Експерт», ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2026 ОСОБА_1 (далі також - заявник) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою окремого провадження, у якій просить встановити такі факти: товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний інститут «Актіо-Експерт» є науковою установою згідно визначенню пункту 16 частини першої статті 1 та частини першої статті 7 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»; статус «наукова установа» для товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний інститут «Актіо-Експерт» не залежить від його внесення/невнесення до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка та/або до будь-якого іншого реєстру/переліку; ОСОБА_1 , який має науковий ступінь кандидата юридичних наук, професійно провадить наукову і науково-організаційну діяльність і працює на посаді директора наукової установи приватної форми власності - товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний інститут «Актіо-Експерт», є науковим працівником згідно визначення пункту 20 частини першої статті 1, статті 6 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Заінтересованими особами у цій справі заявник зазначив Міністерство освіти і науки України, товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний інститут «Актіо-Експерт», ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а метою встановлення фактів - створення умов для реалізації прав, передбачених статтями 37, 38 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та пунктом 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Даючи оцінку предмету заяви ОСОБА_1 та наведених у ній обґрунтувань мети встановлення фактів, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

За положеннями статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина перша статті 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а цивільне судочинство здійснюється у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Згідно з частиною сьомою цієї норми окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Аналогічне визначення поняття окремого провадження як виду непозовного цивільного судочинства наведене у частині першій статті 293 ЦПК України.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наведений у частині першій статті 315 ЦПК України, а частиною другою цієї норми визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

З огляду на зазначене можна дійти висновку, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов, а саме якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, для чого суду потрібно з`ясувати мету встановлення факту; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, у зв`язку з чим необхідно встановлювати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи.

Згідно з преамбулою Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (далі також - Закон № 848-VIII) цей Закон визначає правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку у сфері наукової і науково-технічної діяльності, створює умови для провадження наукової і науково-технічної діяльності, задоволення потреб суспільства і держави у технологічному розвитку шляхом взаємодії освіти, науки, бізнесу та влади.

Статтею 37 Закону № 848-VIII визначено, що пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Соціальний захист наукового працівника визначає стаття 38 цього Закону, відповідно до якої окремим категоріям наукових (науково-педагогічних) працівників за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України, можуть надаватися службові житлові приміщення.

Науковим працівникам, які мають науковий ступінь доктора філософії або доктора наук, для створення умов для провадження наукової діяльності надається в установленому законодавством порядку додаткова жила площа у вигляді кімнати (кабінету) або в розмірі до 20 квадратних метрів. Зазначена додаткова жила площа оплачується в одинарному розмірі.

Науковим (науково-педагогічним) працівникам за рішенням уповноваженого органу управління, до сфери управління якого належить наукова установа або заклад вищої освіти, Національної академії наук України або національних галузевих академій наук може надаватися у постійне користування житло за рахунок цільового бюджетного фінансування та інших джерел.

Держава забезпечує надання науковим (науково-педагогічним) працівникам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла пільгових довгострокових кредитів, порядок надання яких визначається Кабінетом Міністрів України. Кошти на зазначені цілі щорічно передбачаються в Державному бюджеті України.

Держава створює умови для забезпечення молодих вчених житлом шляхом пріоритетного пільгового молодіжного кредитування на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, першочергового надання службового житла.

Частиною дев`ятою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі також - Закон № 3543) визначено, що безпосереднє керівництво щодо реалізації заходів з мобілізаційної підготовки і мобілізації здійснюється в центральних органах виконавчої влади, інших державних органах їх керівниками, а в Збройних Силах України, інших військових формуваннях - центральними органами управління відповідних військових формувань.

Організація безпосередньої реалізації заходів з мобілізаційної підготовки та мобілізації на відповідній території чи сприяння їх виконанню здійснюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.

У статті 23 Закону № 3543 наведений перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, до яких, зокрема, належать наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки (пункт 2 частини третьої).

З наведених у заяві обставин і обґрунтувань та доданих до неї документів убачається, що у грудні 2025 р. заявник як директор товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний інститут «Актіо-Експерт» звернувся до Міністерства освіти і науки України із запитом про надання роз`яснень з питань належності очолюваного ним товариства до наукових установ (згідно з пунктом 16 частини першої статті 1 та частини першої статті 7 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»), існування у законодавстві реєстрів/переліків наукових установ і залежність статусу «наукова установа» від наявності/відсутності юридичної особи у такому реєстрі/переліку та наявність у заявника статусу наукового працівника (згідно з пунктом 20 частини першої статті 1, статті 6 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»).

Міністерство освіти і науки України надіслало лист-відповідь на вказаний запит, зміст якого не задовольнив заявника, у зв`язку з чим він і звернувся до суду із зазначеними вимогами, які за своєю суттю є вимогами про судове тлумачення норм права, а не вимогами про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Сам по собі факт незгоди заявника з роз`ясненнями правових норм, наданими органом державної влади, не свідчить ні про порушення його прав, свобод чи інтересів, ні про наявність перешкод для реалізації ним особистих чи майнових прав, що є обов`язковою умовою для надання судового захисту.

Тлумачення правових норм (нормативно-правових актів) здійснюється судами загальної юрисдикції у процесі їх застосування при вирішенні конкретних справ, можливість їх тлумачення із зазначенням результатів такого тлумачення в резолютивній частині рішення суду, у тому числі і у справах окремого провадження, ЦПК України не передбачає, а відтак вимоги заяви суперечать закону.

З наведеного слідує, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають судовому розгляду, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкриття провадження за даною заявою.

Керуючись статтями 2, 10, пунктом першим частини першої статті 186, статтями 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство освіти і науки України, товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний інститут «Актіо-Експерт», ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Ухвала підписана суддею 17.02.2026.