Справа №403/444/25 провадження № 2/403/108/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Могиленко К.А.,

з участю:

представника відповідача - адвоката Проценко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі по тексту рішення - ТОВ «Юніт Капітал») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 95562 грн. 52 коп., з яких заборгованість: за тілом кредиту складає 20600 грн. 00 коп., по відсотках за користування кредитом - 74962 грн. 52 коп..

Позов обгрунтовується тим, що 18 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «МШФД»), як первісним кредитором, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений кредитний договір №913661095, в якому сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Вказаний кредитний договір був укладений сторонами відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» у формі електронного документа шляхом його підписання відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора MNV8МG55, отриманого на номер телефону, вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів у кредит в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МШФД». На виконання умов договору первісний кредитор ТОВ «МШФД» перерахував 18 травня 2023 року на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 20600,00 грн.. Враховуючи, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, а також заміну у порядку укладення: 1) 28 листопада 2018 року договору факторингу №28/1118-01 (з урахуванням додаткових угод про продовження строку дії договору) сторони кредитора з ТОВ «МШФД» на ТОВ «Таліон Плюс»; 2) 27 травня 2024 року договору факторингу №27/0524-01 сторони кредитора з ТОВ «Таліон Плюс» на ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»; та 3) 04 червня 2025 року договору факторингу №04/06/25-Ю сторони кредитора з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» на ТОВ «Юніт Капітал», позивач прохав стягнути із ОСОБА_1 на його користь зазначену вище суму заборгованості.

З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн..

Відповідач по справі ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву ТОВ «Юніт капітал» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подав.

У поданих до суду 07 грудня 2025 року додаткових поясненнях у справі, представник відповідача - адвокат Проценко О.М. зазначила про: непідтвердження позивачем факту надання грошових коштів відповідачу, а тому, враховуючи, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, позивач не довів обставину набрання чинності кредитним договором і тому зобов`язання за таким договором виконуватися не можуть; матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого зазначені у тексті договору, саме ОСОБА_1 ; позивач, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав позичальника на укладення договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно; заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом майже у чотири рази перевищує тіло кредиту; кредитний договір між ТОВ «МШФД» та відповідачем був укладений 18 травня 2023 року, тобто після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ «МШФД» та ТОВ «Таліон Плюс», а тому позивач не надав доказів переходу до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором №913661095. За вказаних обставин представник відповідача вважає відсутніми підстави для задоволення позову ТОВ «Юніт Капітал» (а.с.143-146).

Представник позивача у додаткових поясненнях від 09 грудня 2025 року зазначив, що відповідно до умов договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Реєстр прав вимоги №240 до договору факторингу (з урахуванням додаткових угод), до якого включений кредитний договір №913661095 від 18 травня 2023 року, укладено 18 липня 2023 року, тобто через два місяці після укладення кредитного договору, а тому на цей момент право вимоги до боржника вже існувало, а не було майбутнім (а.с.151-155).

ІІ. Заяви та клопотання.

Представник позивача згідно викладеного в прохальній частині позовної заяви клопотання прохав суд провести розгляд цивільної справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.8 зворот).

Згідно письмового клопотання представник позивача прохав суд витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про: наявність у відповідача ОСОБА_1 емітованої на його ім`я платіжної картки № НОМЕР_1 ; повний номер рахунка цієї картки; переказ та зарахування на вказаний картковий рахунок грошових коштів в сумі 20600,00 грн.; фінансовий номер телефону відповідача, а також надати первинні документи бухгалтерського обліку на підтвердження цієї інформації (а.с.10-11).

У поданому до суду 09 жовтня 2025 року клопотанні відповідач прохав направити на адресу його місця проживання паперові копії позовної заяви з додатками та надати додатковий строк після їх отримання для надання заперечень (відзиву) на позов (а.с.119).

В судовому засіданні по розгляду справи по суті 11 березня 2026 року представник відповідача зазначила про зменшення витрат на правничу допомогу, які були заявлені позивачем до стягнення, з огляду на те, що їх розмір є неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, не зазначено вартості однієї години роботи адвоката та умисно, з метою збільшення суми витрат на правничу допомогу, розмежовані послуги з підготовки клопотання про витребування доказів, вивчення матеріалів справи, що охоплюється складанням позовної заяви.

Інших заяв та клопотань від відповідача по справі та його представника в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.102-103).

Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання йому додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву та направлення на адресу його місця проживання в паперовому вигляді копії позовної заяви з додатками (а.с.123-124).

Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року клопотання представника позивача про витребування письмових доказів задоволено частково та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 , який був відкритий для обслуговування банківської картки відповідача ОСОБА_1 за період з 18 травня по 23 травня 2023 року включно. В задоволенні клопотання в іншій частині - відмовлено (а.с.149-150).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

18 травня 2023 року між ТОВ «МШФД», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір кредитної лінії №913661095 (далі - Договір, кредитний договір, договір №913661095), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV8МG55, надісланого кредитодавцем (СМС-повідомленням) на зазначений позичальником фінансовий номер: , що відповідає змісту пунктів 1.1.17, 1.1.19, 4.10 Договору та підтверджується довідкою про дії позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МШФД» (а.с.22, 31 зворот-40).

Згідно з умовами укладеного Договору (пункти 2.1, 2.3) ТОВ «МШФД» зобов`язується надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 20600,00 грн. на умовах строковості, поворотності та платності з орієнтовною датою його повернення 17 червня 2023 року, а відповідач зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених в цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МШФД».

Передбаченим п.5.1 Договору способом надання грошових коштів є зарахування їх на поточний рахунок, для управління яким випущена платіжна картка НОМЕР_1 , протягом трьох банківських днів з моменту укладення договору.

За змістом пунктів 7.1, 7.3.1, 7.3.2 Договору: 1) орієнтовною датою погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 17 червня 2023 року, а саме: протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником; 2) у разі якщо позичальник продовжує користуватись кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору; 3) протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобовязаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування, а після його закінчення - сплачувати проценти щоденно.

Судом також встановлено, що за період від дати видачі кредиту до 17 червня 2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 113,15% річних, що на день укладення Договору становить 0,31% від суми кредиту за кожний день користування ним (дисконтна процентна ставка) (пункт 8.3.1 Договору); 2) після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70%, що на день укладення договору становить 2,98% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (пункт 8.4 Договору); 3) проценти в розмірі, визначеному за правилами цього Договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за Договором та до дня закінчення строку дії цього Договору (пункт 8.6.1 Договору).

Згідно з пунктом 11.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.

18 травня 2023 року ТОВ «МШФД» на виконання умов договору №913661095 через АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі 20600 грн. 00 коп. на платіжну картку відповідача ОСОБА_1 за №4731-21ХХ-ХХХХ-8553, що відповідає сумі кредиту та номеру платіжного засобу відповідача, зазначеним в пунктах 2.1, 5.1 Договору та в заявці на отримання грошових коштів в кредит від 18 травня 2023 року (а.с.21, 23).

Отримання відповідачем ОСОБА_1 18 травня 2023 року шляхом зарахування кредитних коштів в сумі 20600,00 грн. на належний йому картковий рахунок № НОМЕР_2 підтверджується також випискою по вказаному рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк» за період з 18 травня по 23 травня 2023 року (а.с.180, 181-182).

28 листопада 2018 року між ТОВ «МШФД» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) було укладено договір факторингу №28/1118-01, за яким, з урахуванням додаткових угод про продовження строку його дії від 28 листопада 2019 року, від 31 грудня 2020 року, від 31 грудня 2021 року, від 31 грудня 2022 року, від 31 грудня 2023 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №913661095 від 18 травня 2023 року в сумі 41541,08 грн., що безпосередньо підтверджується відповідним витягом з Реєстру прав вимоги №240 від 18 липня 2023 року, підписанням якого сторони договору факторингу (пункт 4.1) підтвердили перехід права вимоги від клієнта до фактора (а.с.55-58, 60 зворот, 61-64, 66, 67).

27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) було укладено договір факторингу №27/0524-01, за яким ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №913661095 від 18 травня 2023 року в сумі 95562,52 грн., що безпосередньо підтверджується відповідним витягом з Реєстру прав вимоги №1 від 27 травня 2024 року, підписанням якого сторони договору факторингу (пункт 4.1) підтвердили перехід права вимоги від клієнта до фактора (а.с.70-73, 75).

04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, за яким ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №913661095 від 18 травня 2023 року в сумі 95562,52 грн., що безпосередньо підтверджується підписаним сторонами договору Актом прийому-передачі Реєстру боржників та відповідним витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу від 04 червня 2025 року (а.с.77-80, 82-83, 84).

Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором в період з 18 травня 2023 року по 18 липня 2023 року сума заборгованості становить 41541,08 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20600,00 грн., по процентах - 20941,08 грн.. Сума внесеного відповідачем платежу становить 05,00 грн. (а.с.26).

Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором в період з 19 липня 2023 року по 14 жовтня 2023 року сума заборгованості становить 95562,52 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20600,00 грн., по процентах - 74962,52 грн. (а.с.82).

Під час судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 та його представником, з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення відповідачем 18 травня 2023 року кредитного договору та отримання від ТОВ «МШФД» кредитних коштів у зазначеному вище розмірі.

Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі відповідачем ОСОБА_1 та його представником. під час судового розгляду також надано не було.

Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі.

За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.

Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону).

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Відповідно до пункту 14.2 Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем з приводу укладення цього Договору в якості підписів сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

З огляду на викладене судом встановлено, що договір кредитної лінії №913661095 від 18 травня 2023 року був підписаний відповідачем ОСОБА_3 за допомогою одноразового ідентифікатора MNV8МG55, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами.

В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим.

Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.

Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «Юніт Капітал» щодо здійснення саме відповідачем ОСОБА_3 електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора MNV8МG55, суду надано не було.

Відповідно п.п.13, 16, 21 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 за №163, отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума платіжної операції; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього; сума платіжної операції - відповідна сума коштів, яка в результаті виконання платіжної операції повинна бути зарахована на рахунок отримувача або видана отримувачу в готівковій формі.

З огляду на викладене, суд оцінює, як належні та достатні в їх сукупності, надані позивачем ТОВ «Юніт Капітал» докази надання відповідачу кредитних коштів в сумі 20600,00 грн. шляхом їх перерахування на вказаний ним картковий рахунок, а саме: 1) копію платіжного доручення від 18 травня 2023 року, з якого вбачається дата переказу грошових коштів на рахунок отримувача - 18 травня 2023 року, сума переказу - 20600,00 грн., рахунок №4731-21ХХ-ХХХХ-8553; призначення платежу: переказ коштів згідно договору №913661095 від 18.05.2023, ОСОБА_4 , код НОМЕР_3 , для зарахування на платіжку картку № НОМЕР_1 та 2) надану АТ КБ «ПриватБанк» виписку по банківському рахунку відповідача ОСОБА_5 , відкритого до платіжної картки № НОМЕР_2 , з якої вбачається зарахування 18 травня 2023 року на рахунок відповідача грошових коштів (сума операції) в розмірі 20600,00 грн. із зазначенням в деталях операції - Viplata zaima Moniveo (а.с.23, 178).

Крім того, з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17 та від 25 липня 2024 року у справі №500/6150/14).

Відповідно до положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Тобто з укладенням договору та виникненням зобовязання його сторони набувають обовязки (а не лише субєктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17). Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20).

Заперечуючи надані позивачем докази наявної у відповідача заборгованості за кредитним договором (в тому числі і розмір отриманих за ним грошових коштів), відповідач ОСОБА_2 та його представник не надали доказів оспорювання зазначеного договору в судовому порядку або відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Разом з тим доказування відповідачем обставини не отримання кредитних коштів не може грунтуватися виключно на посиланнях його представника про недоведеність таких фактів позивачем.

З огляду на викладене, процесуальна позиція відповідача та його представника жодним чином не спростовує відсутність зобовязальних відносин, оскільки позивачем конкретизовано порядок укладення договору, активізація якого була б неможливою без персональної участі відповідача шляхом надання ним персональної інформації про належну йому платіжну картку.

Отже, суд вважає встановленим та належним чином підтвердженим факт отримання відповідачем ОСОБА_3 кредитних коштів у сумі 20600,00 грн за договором кредитної лінії №913661095 від 18 травня 2023 року.

Доказів протилежного, зокрема того, що зазначена сума кредиту на картковий рахунок відповідача не надходила чи грошові кошти за кредитним договором були перераховані на картку (електронний платіжний засіб), яка йому не належить, відповідачем та його представником суду надано не було і в матеріалах цивільної справи такі докази те ж відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, вбачається, що сума заборгованості становить: 95562,52 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20600,00 грн., заборгованість за процентами - 74962,52грн..

Наведений позивачем ТОВ «Юніт Капітал» розрахунок заборгованості ОСОБА_1 відповідає умовам кредитного договору, в тому числі: 1) нарахування в період з 18 травня по 17 червня 2023 року, тобто за 30 днів (в межах дисконтного періоду) за дисконтною процентною ставкою 0,31 % в день (пункт 8.3.1 Договору), що становить 1915,80 грн. (30 днів х 63,86 грн., де 63,86 грн. це 0,31% від суми кредиту 20600,00 грн.); 2) нарахування процентів за період з 18 червня по 18 липня 2023 року, тобто за 31 день (після закінчення дисконтного періоду) за процентною ставкою 2,98% в день (пункт 8.4 Договору), що становить 20946,08 грн. (31 день х 613,88 грн., де 613,88 грн. це 2,98% від 20600,00 грн.); 3) з урахуванням здійсненої відповідачем проплати в сумі 05,00 грн., сума нарахованих процентів за період з 18 червня по 18 липня 2023 року становить 20941,08 грн. (20946,08 грн. - 05,00 грн.); 4) нарахування процентів за користування кредитом за період з 19 липня по 14 жовтня 2023 року, тобто за 88 днів, за процентною ставкою 2,98% в день, що становить 54021,44 грн. (88 днів х 613,88 грн.); 5) загальний розмір процентів за період з 18 травня по 14 жовтня 2023 року, нарахованих в межах строку дії договору, становить 74962,52 грн. (20941,08 грн. + 54021,44 грн.); 6) загальна сума заборгованості за кредитом 95562,52 грн. (20600,00 грн. (тіло кредиту) + 74962,52 грн. (нараховані проценти)).

Одночасно з цим, суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання, приходить до висновку, що відповідачем по справі ОСОБА_3 та його представником не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості та її розміру.

Судом також враховується, що відповідач належно і у доступній формі ознайомився з усіма умовами договору, тарифами кредитора, повністю і однаково з кредитором їх розумів, вважав їх справедливими, адекватними, розумними і жодних заперечень не мав.

Діючи покроково та надаючи свої персональні дані, генеруючи ідентифікаційний підпис, врешті решт отримав кредит та не відмовився від отриманого кредиту протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання грошових коштів. Вибір контрагента правочину та електронний договір із позивачем був підписаний відповідачем добровільно, його волевиявлення, як позичальника, було вільним, не під впливом помилки, тиску чи тяжких обставин, відповідало його внутрішній волі та намірам безумовного і реального виконання взятих на себе зобовязань. Обставин, які б суперечили волевиявленню відповідача ОСОБА_5 , як позичальника, при укладанні кредитного договору в електронній формі, а також про наявність у діях ТОВ «МШФД», як первісного кредитора, умислу, спрямованого на введення відповідача в оману судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також проведеного судом розрахунку заборгованості відповідача, підстав вважати нараховану суму процентів за користування ним кредитом такою, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, у суду не має.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обовязок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем ОСОБА_3 та його представником не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору кредитної лінії №913661095 від 18 травня 2023 року, укладеного між первісним кредитором ТОВ «МШФД» та ОСОБА_3 , а також укладених в подальшому договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, №27/0524-01 від 27 травня 2024 року та №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року.

Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними.

У поданих до суду додаткових поясненнях представник відповідача зазначає про недоведеність позивачем ТОВ «Юніт Капітал» належними та допустимими доказами набуття права вимоги до відповідача ОСОБА_5 з огляду на укладеність кредитного договору від 18 травня 2023 року пізніше в часі від договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за яким ТОВ «МШФД» було відступлено ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №913661095.

Суд не бере до уваги при розгляді справи та відхиляє зазначені твердження представника відповідача, оскільки вони грунтуються на неправильному тлумаченні та застосуванні норм матеріального права з огляду на наступне. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України обсяг прав первісного кредитора у зобовязанні, які переходять до нового кредитора, визначається на момент їх переходу, а умови переходу визначаються договором між первісним і новим кредитором. Отже, відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобовязальних вимог первісного кредитора новому кредитору. При цьому визначальною обставиною для визначення обсягу відступлених прав є момент їх передачі та умови домовленості між сторонами такого договору. Право вимоги у зобовязанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Відступлення права вимоги (цесія) - це сам факт заміни особи в зобовязанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

З урахуванням викладеного, представником відповідача у цій справі не було взято до уваги, що відповідно до: 1) пункту 4.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «МШФД», як клієнтом, та ТОВ «Таліон Плюс», як фактором, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами саме Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному Додатку, а не з дати підписання самого договору факторингу; 2) пункту 1.5 договору факторингу Реєстр прав вимог - означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим Договором; 3) пункту 2.1 договору факторингу згідно умов цього договору клієнт зобовязується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобовязується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором; 4) визначений пунктом 8.2 договору факторингу строк закінчення дії цього договору - 28 листопада 2019 року був неодноразово продовжений укладеними між ТОВ «МШФД» та ТОВ «Таліон Плюс», як його сторонами, додаткових угод, а саме: додаткової угоди №19 від 28 листопада 2019 року, якою закінченням строку дії договору факторингу було визначено 31 грудня 2020 року; додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року, якою закінченням строку дії договору факторингу було визначено 31 грудня 2021 року; додаткової угоди №27 від 31 грудня 2021 року, якою закінченням строку дії договору факторингу було визначено 31 грудня 2022 року; додаткової угоди №31 від 31 грудня 2022 року, якою закінченням строку дії договору факторингу було визначено 31 грудня 2023 року; додаткової угоди №32 від 31 грудня 2023 року, якою закінченням строку дії договору факторингу було визначено 31 грудня 2024 року.

Отже, перехід права вимоги за договором кредитної лінії №913661095 від 18 травня 2023 року від ТОВ «МШФД» до ТОВ «Таліон Плюс» відбувся в межах строку дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, який закінчувався 31 грудня 2024 року, та у відповідності до визначених ним умов - в день підписання сторонами цього договору факторингу відповідного Реєстру прав вимоги №240, тобто 18 липня 2024 року.

Таким чином, перехід від ТОВ «МШФД» до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржника ОСОБА_5 за договором кредитної лінії №913661095 від 18 травня 2023 року відбувся пізніше в часі після дати його укладення.

Подальший перехід права вимоги за кредитним договором №913661095 від 18 травня 2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» також відбувся у передбаченому договором факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року порядку, а саме: з моменту підписання сторонами цього договору відповідного Реєстру прав вимоги.

Такий реєстр прав вимоги №1 був підписаний ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 27 травня 2024 року.

Судом також встановлено, що згідно договору факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор), перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком №2 після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до Реєстру боржників та є невідємною частиною цього Договору (пункт 1.2).

Судом встановлено, що Акт прийому-передачі Реєстру боржників до договору факторингу №04/06/25-Ю був підписаний його сторонами клієнтом ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та фактором ТОВ «Юніт Капітал» 04 червня 2025 року.

Реєстр боржників до договору факторингу №04/06/25-Ю був підписаний його сторонами та містить дані за кредитним договором, право вимоги за яким відступається новому кредитору, а саме: прізвище, імя та по батькові боржника ( ОСОБА_4 ), його реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_3 ), номер кредитного договору 913661095, дату кредитного договору - 18.05.2023, загальну суму заборгованості - 95562,52 грн..

Отже, перехід права вимоги за договором кредитної лінії №913661095 від 18 травня 2023 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» відбувся в день підписання ними, як сторонами договору факторингу №04/06/25-Ю, Акту прийому-передачі Реєстру боржників, тобто 04 червня 2025 року.

Дійсність права вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_5 , яке виникло на підставі договору факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, укладеному між позивачем та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ніким не оспорена, а підстав вважати такий правочин нікчемним у суду немає.

Отже, сторони у цій справі є належними.

З огляду на викладене, твердження представника відповідача про те, що позивачем ТОВ «Юніт Капітал» не доведено переходу до нього права вимоги за договором кредитної лінії №913661095 від 18 травня 2023 року є помилковим, оскільки ґрунтується на неправильному тлумаченні й застосуванні норм матеріального права.

Інші доводи представника відповідача, викладені у додаткових поясненнях, є неспроможними та не спростовують викладених вище висновків суду щодо розміру наявної у відповідача ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором та належність права вимоги за цим договором позивачу ТОВ «Юніт Капітал».

На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобовязань за договором кредитної лінії №913661095 від 18 травня 2023 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом) та приходить до висновку про задоволення позову та стягнення із ОСОБА_5 на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за вказаним вище договором в загальному розмірі 95562 грн. 52 коп..

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8 (а.с.1).

З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, з відповідача по справі ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «Юніт Капітал» грошові кошти по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., які були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).

У поданій до суду позовній заяві представником ТОВ «Юніт Капітал» зазначено про стягнення з відповідача ОСОБА_5 витрат на професійну правничу допомоги в розмірі 7000,00 грн..

На підтвердження зазначеного розміру понесених ТОВ «Юніт Капітал» витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача були надані копії: 1) договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал», як клієнтом, та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Тараненка А.І., яким передбачено сплату клієнтом гонорару, який складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору (а.с.89-90); 2) протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, яким визначена вартість наступних послуг за 1 годину: усна консультація - 500,00 грн., вивчення матеріалів справи - 500,00 грн., аналіз судової практики - 500,00 грн., складання позовної заяви - 2500,00 грн. (а.с.90 зворот); 3) додаткової угоди №9 до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, за змістом якої адвокатське бюро зобовязується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_5 (а.с.91); 4) акту прийому-передачі наданих послуг, з якого вбачається перелік та вартість наданих послуг: складання позовної заяви до позичальника ОСОБА_5 (2 год.) - 5000,00 грн., вивчення матеріалів справи (1 год.) - 1000,00 грн., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації щодо зарахування кредитних коштів на рахунок боржника (1 год.) - 500,00 грн., підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок боржника (1 год.) - 500,00 грн. (а.с.92); 5) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І. (а.с.93); 6) довіреності, виданої ТОВ «Юніт Капітал» адвокату Тараненку А.І. (а.с.93 зворот).

В судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно клопотання, викладеного в прохальній частині позовної заяви прохав провести розгляд справи за його відсутності (а.с.8 зворот).

В судовому засіданні 11 березня 2026 року представником відповідача - адвокатом Проценко О.М. висловлені заперечення щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, які вона вважає неспівмірними із обсягом наданих адвокатом послуг позивачу.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача зазначеного у позовній заяві розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом правового висновку, викладеного в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У постанові від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20 Верховний Суд зазначив про те, що аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів враховує, що адвокат - це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 24-26), від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обгрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (див. постанова Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі №94/2355/21).

З наданого представником позивача акту прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, вбачається вартість наданих адвокатом Тараненко А.І. правових та юридичних послуг: 1) складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до боржника ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - 5000,00 грн. за 2 години часу; 2) вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_5 - 1000,00 грн. за 2 години часу; 3) підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок боржника ОСОБА_5 - 500,00 грн. за 1 годину часу; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок боржника ОСОБА_5 - 500,00 грн. за 1 годину часу.

Разом з тим, спір по справі не є складним; позовна заява містить посилання на норми чинного законодавства та усталену практику суду касаційної інстанції щодо укладеності та виконання кредитних договорів, що, як наслідок, не потребувало від адвоката Тараненка А.І. проведення їх порівняльного аналізу та витрачання у звязку з цим значного часу для визначення способу захисту права ТОВ «Юніт Капітал», як позивача, та обгрунтування правових підстав позову, а тому суд приходить до висновку про достатність витрачання адвокатом 1 години часу для вивчення матеріалів справи, вартість якої, виходячи із засад розумності та співмірності із ціною позову, визначається судом в розмірі 500,00 грн. та 2 годин для складання позовної заяви, вартість яких, виходячи зі складності справи, визначається судом в розмірі 1500,00 грн. за годину, що відповідно складатиме 3000,00 грн..

З огляду на викладене, обсяг як юридичної, так і технічної роботи (зокрема, складання позовної заяви та клопотання про витребування доказів і подання їх до суду через підсистему «Електронний суд») не можна вважати значним; вартість такої роботи адвоката у загальному розмірі 7000,00 грн. є завищеною, належним чином не обгрунтованою; послуга з підготовки адвокатського запиту повністю охоплюється, виходячи з приписів ч.3 ст.177 ЦПК України, змістом роботи, повязаної з підготовкою клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів (1 година вартістю 500,00 грн.) та підлягає виключенню із загальної вартості наданих послуг, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення визначеного позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» з відповідача ОСОБА_5 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., що на думку суду в повній мірі відповідатиме принципам співмірності та розумності судових витрат, характеру спірних правовідносин, обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, складності справи та реальності наданих адвокатських послуг.

Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити повністю.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором кредитної лінії №913661095 від 18 травня 2023 року в загальній сумі 95562 грн.52 коп. (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні п`ятдесят дві копійки).

Стягнути із ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Стягнути із ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» в порядку розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. 00 коп. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Повне ім`я та найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», адреса місцезнаходження: вул.Рогнідинська, буд.№4, літера А, офіс 10 м.Київ, поштовий індекс 01024, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 43541163.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , вказаний в позовній заяві реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16 березня 2026 року.

Суддя С.Ю.Атаманова