ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 381/95/25

провадження № 61-12415св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, в складі судді Анапріюк С. П.,

від 23 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Євграфової Є. П., Левенця Б. Б., Саліхова В. В., від 04 вересня

2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання дитини. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 вересня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка - ОСОБА_3 .

2. Вказує, що до 2019 року він із ОСОБА_2 проживав разом однією сім`єю у м. Фастів Київської області. В подальшому відповідачка залишила родину і стала жити з іншим чоловіком. З того часу ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дочку.

3. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області

від 14 грудня 2022 року шлюб між сторонами розірвано, а наказом цього ж суду від 17 лютого 2023 року - стягнуто з ОСОБА_2 на його користь аліменти на дочку ОСОБА_4 .

4. Відповідачка аліменти не сплачує і станом на 15 грудня 2024 року має заборгованість у розмірі 74 789,82 грн.

5. Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом з батьком.

6. Підставою для звернення до суду з цим позовомОСОБА_1 вказує те, що він, як громадянин України, у зв`язку із військовою агресією рф має обов`язок по захисту Батьківщини, однак на його утриманні перебуває неповнолітня дочка.

7. У січні 2024 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу згідно зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з тим, що він самостійно виховує дочку.

8. Однак 16 лютого 2024 року отримав відповідь ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно з якою йому необхідно з`явитися до ТЦК для уточнення облікових даних, а крім того, метою отримання відстрочки від призову надати оригінал свідоцтва про народження дитини та рішення суду про визначення місця проживання дитини або ж рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком.

9. Після отримання рішення суду про визначення місця проживання дитини він повторно звернувся до ТЦК з аналогічною заявою, однак отримав відмову, оскільки у зв`язку зі змінами в законодавстві, зокрема у постанові Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, він має надати судове рішення, яким встановлено юридичний факт утримання та виховання ним дитини.

10. Посилаючись на те, що встановлення цього факту є необхідним для захисту прав та інтересів його дочки ОСОБА_5 , а також прав та інтересів позивача, який займається самостійним вихованням та утриманням дитини, для оформлення соціальної допомоги та вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням, навчанням, відпочинком дитини, а також вирішенням питання про відстрочку від мобілізації, ОСОБА_1 просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дочки -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Короткий зміст оскаржених судових рішень

11. Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

12. Суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту самостійного виховання дитини не є належним способом захисту прав, оскільки такий факт не може бути предметом окремого позову. Суд встановив, що оскільки існує спір про право між батьками, який стосується невиконання матір`ю своїх обов`язків, заявлений факт може бути обставиною, яка доводиться в межах іншого провадження.

13. Також суд дійшов висновку, що заявлена вимога не ґрунтується на нормах законодавства України і спрямована на штучне створення підстав для звільнення від мобілізації, а не на захист сімейних прав. Суд взяв до уваги, що встановлення факту самостійного виховання матиме негативні наслідки для матері, оскільки права одного з батьків можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, прямо передбачених законом, наприклад, у разі позбавлення батьківських прав.

14. Погоджуючись із вказаними висновками, апеляційний суд зазначив, що конкретною метою позивача є не вирішення сімейного спору, а отримання відстрочки від мобілізації, що свідчить про наявність публічно-правового спору між ним і ТЦК, а не з матір`ю дитини.

15. Пославшись на висновки Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд вказав, що задоволення цього позову не гарантує позивачу досягнення заявленої мети - отримання відстрочки від мобілізації, у той час як суд не повинен ухвалювати рішення, яке лише створює передумови для вирішення спору в майбутньому, адже це призводить до штучного подвоєння судового процесу та порушення принципу процесуальної економії. Належним і ефективним способом захисту в цьому випадку, на думку апеляційного суду, є оскарження позивачем в адміністративному суді рішення ТЦК про відмову у наданні відстрочки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня

2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року.

18. Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у жовтні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

19. Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Касаційна скарга мотивована тим, що у постанові Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 визначений перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, для отримання відповідного права відстрочки від призову, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в переліку документів зазначене рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

23. Вказує, що чинне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян і не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення.

24. Вважає, що суди попередніх інстанцій залишили його без ефективного способу захисту.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області 18 вересня 2010 року, актовий запис № 260.

26. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області

від 14 грудня 2022 у справі № 381/3374/22 шлюб між сторонами розірвано.

27. Сторони є батьками ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_6 .

28. Згідно з довідкою від 12 грудня 2023 року, позивач зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_5 .

29. Відповідно до акта від 29 грудня 2024 року, складеного мешканцями багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 одноосібно займається вихованням і утриманням своєї доньки ОСОБА_4 , яка зареєстрована та проживає з батьком.

30. Згідно з довідкою від 04 грудня 2024 року № 02-05/413 та характеристикою від 29 грудня 2024 року, ОСОБА_5 із 01 вересня

2018 року навчається у Фастівському ліцеї № 1. Характеризується позитивно. Проживає з татом та бабусею. Матір - ОСОБА_2 , живе окремо і, за словами батька, не виявляє бажання брати участь у вихованні доньки, не спілкується з нею. Батько тримає зв`язок з класним керівником, цікавиться навчанням та поведінкою доньки.

31. У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 17 лютого 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області заяву задовольнив та стягнув із ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки.

32. Згідно з інформацією сформованою 15 грудня 2024 року, на виконанні у Фастівському ВДВС перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите на підставі судового наказу від 17 лютого 2023 року № 381/447/23 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 .

За розрахунком державного виконавця, станом на 03 грудня 2024 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 74 789, 82 грн та перебуває в Єдиному реєстрі боржників.

33. ОСОБА_1 працює шліфувальником структурного підрозділу «Цех обробки натурального дерева» ТОВ «ВКМЗ «Фасад», за основним місцем роботи згідно з наказом від 19 квітня 2024 року № 295-к. Дохід за період з 22 квітня по 30 листопад 2024 року складає 159 445,68 грн.

34. Заявою від 29 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо надання відстрочки від призову на військову службу на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з тим, що він самостійно виховує доньку.

35. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 листом від 08 лютого 2024 року

№ 1/829 повідомив ОСОБА_1 про необхідність з`явитися для уточнення облікових даних. Крім того зазначив, що для розгляду питання про надання права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (після уточнення даних) необхідно скласти заяву встановленого зразка та надати копії оригіналу свідоцтва про народження дитини та рішення суду про визначення місця проживання дитини або ж рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету про визначення місця проживання дитини з батьком.

36. Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року місце проживання ОСОБА_3 , 2011 року народження визначено разом з батьком ОСОБА_1 , 1987 року народження.

З цим рішення суду ОСОБА_1 повторно звернувся до ТЦК з метою оформлення відстрочки від призову на військову службу.

37. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 листом від 26 листопада 2024 року № 1/11232 повідомив позивача про те, що за результатами розгляду його заяви комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

ОСОБА_1 підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах. Причина відмови - заява не відповідає постанові Кабінету Міністрів України № 560.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

38. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

39. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

40. ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом до

ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дочки, посилався на те, що встановлення цього факту потрібно йому для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовив йому в задоволенні відповідної заяви.

41. Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що встановлення факту самостійного виховання дитини в цьому випадку не є належним способом захисту прав позивача, які він вважає порушеними. Суди вважали, що заявлена вимога спрямована на створення підстав для звільнення від мобілізації, а не на захист сімейних прав.

42. Суд апеляційної інстанції констатував наявність публічно-правового спору між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо відстрочки від мобілізації, а не цивільного спору з матір`ю дитини.

43. Верховний Суд погоджується з цими висновками судів з огляду на таке.

44. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 вказано, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

45. В пунктах 41-44 постанови від 23 січня 2024 року у справі

№ 523/14489/15 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

46. Порушивши перед судом питання про встановлення юридичного факту, заявник має передати на вирішення суду конкретний правовий спір, вирішення якого буде спрямоване на захист невизнаних, порушених чи оспорених прав позивача.

47. З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2024 року

ОСОБА_1 повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про відстрочку від призову на військову службу, до якої долучив копію заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року у справі № 381/1271/24, яким визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з батьком.

48. У повідомленні від 26 листопада 2024 року № 1/11232 ІНФОРМАЦІЯ_5 вказано, що комісією розглянуто заяву ОСОБА_1 та документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Протоколом № 106

від 26 листопада 2024 року комісія ТЦК ухвалила рішення про відмову в наданні відстрочки ОСОБА_1 , вказавши, що його заява не відповідає постанові Кабінету Міністрів України № 560.

49. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України.

50. Процедура надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення врегульована Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Відповідно до абз. 1, 3, 6 пункту 60 цього Порядку, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

У додатку 7 до Порядку міститься зразок повідомлення про результати розгляду заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, яке передбачає зазначення обґрунтованих причин відмови в задоволенні заяви.

51. Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

52. Пунктом 1 частини другої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

53. Вжитий у зазначеній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

54. За приписами частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

55. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

56. Частинами першою, п`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

57. Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

58. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо необґрунтованої, на думку позивача, відмови в оформленні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та ненаданні довідки про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

59. До органів військового управління віднесені: Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

60. Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

До повноважень районних ТЦК СП належить оформлення для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та перевірка підстав їх надання, ведення спеціального обліку військовозобов`язаних (пункт 11 Положення).

61. Аналіз спірних правовідносин свідчить про те, що між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично виник публічно-правовий спір щодо відмови в оформленні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та видачі довідки про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Цей спір між підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

62. Крім того, за обставинами розглядуваної справи вже наявні судові рішення у цивільних справах, які набрали законної сили (про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини), в яких суди встановлювали та оцінювали обставини щодо виховання та утримання дитини батьком.

63. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, на яку заявник посилався в касаційній скарзі.

64. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

65. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт

1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

66. Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області

від 23 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 04 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович