Справа № 308/2177/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Івашкович Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №362180963 від 09.06.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.06.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №362180963 від 09.06.2021 на суму кредиту 10 600,00 гривень. В подальшому сума кредиту збільшена до 22 000,00 грн.

Так як відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання, які визначені вказаним кредитним договором, не виконуються, зазначене є підставою для стягнення заборгованості в сумі 78 020,20 грн, яка складається з: 22 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 56 020,20 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

При цьому, первинним кредитором було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором «Фінансова компанія «ЕЙС», яке набуло право вимоги на підставі договору факторингу.

Відповідач відзиву на позов не надав, однак 16.03.2025 подав заяву про визнання позову.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2026 постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Витребувано у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформацію чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 платіжна картка, маска карти: № НОМЕР_1 ; інформацію про зарахування коштів на платіжну карту за період від 09.06.2021 до 14.06.2021 в сумі 10600,00 грн.; від 10.06.2021 до 15.06.2021 в сумі 11400,00 грн; чи є/був номер телефону НОМЕР_2 фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки № НОМЕР_3 -XXXX-6963 та чи знаходиться/знаходився номер телефону НОМЕР_2 в анкетних даних ОСОБА_1 .

У судове засідання сторони, їх представники не з`явилися.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 16.03.2026 через канцелярію суду подала заяву про визнання позову.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені Судом.

Судом встановлено, що між 09.01.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №362180963 від 09.06.2021 на споживчі цілі. До матеріалів справи долучено Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №362180963 від 09.06.2021, заявка на отримання грошових коштів в кредит від 09.01.2021, які разом із зазначеним договором становлять єдиний кредитний договір №362180963 від 09.06.2021.

Згідно з п. 4.1. кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua.

У Паспорті споживчого кредиту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до Договору №362180963 від 09.06.2021 визначено основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або не виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між товариством і позичальником.

Кредитний договір №362180963 від 09.06.2021 підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор №MNV23XU5 було направлено позичальнику 09.06.2021 о 22:58:31 год. на номер мобільного телефону, вказаний в заявці на отримання грошових коштів , одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 09.06.2021 о 22:58:57 год., що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відразу після вчинених дій, 09.06.2021 22:59:02 год. товариством було перераховано грошові кошти 10 600,00 грн. на банківську карту, яка належить відповідачу, що підтверджено відповідним платіжним дорученням.10.06.2021 на ту ж банківську картку перераховано 11400,00 грн.

Відповідно до розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №362180963 від 09.06.2021 заборгованість ОСОБА_1 становить 78 020,20 грн, яка складається з наступного: 22 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 56 020,20 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням в установлені терміни не повернула належні грошові суми, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка підтверджується довідкою - розрахунком та не спростована відповідачем.

28.11.2018 між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, на підставі якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №362180963 від 09.06.2021.

У подальшому, 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01, за яким до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Надалі, 11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу 11/07/25-Е, предметом якого було відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах. Згідно з реєстром боржників від 14.07.2025, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №362180963 від 09.06.2021.

Оцінка Суду.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (даліЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

Крім того, виходячи із змісту статей 1077,1078 ЦК договір факторингу за своєю правовою природою є різновидом відступки вимоги з особливим суб`єктивним складом, а предметом такого договору може бути і право на одержання коштів, у зв`язку із чим позивач в законному порядку набув право вимоги до відповідача.

Відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.

Відповідно до ч.1ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного, з врахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків стягнути з відповідача на користь позивача.

За приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У розумінні умов частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» 7 000 грн витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат адвокатом Соломко А.В. до позовної заяви було надано договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025; довіреність від 20.08.2025 року; додаткову угоду №6 від 01.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025; акт від 22.08.2025 до договору про надання правової допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, відповідно до якого сторонами погоджено надані послуги на суму 7 000 грн, у тому числі складання позовної заяви - 5 000 грн, вивчення матеріалів справи - 1 000 грн, підготовка адвокатського запиту - 500 грн, підготовка та подача клопотання - 500 грн.

Встановивши та проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її характер та складність, а також те, що судове засідання у справі не проводилося у зв`язку з неявкою учасників процесу, ціну позову, яка становить 78 020,20 грн, при загальній визначеній адвокатом Соломком А.В. вартості за надану правничу допомогу у розмірі 7 000 грн, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат є завищеним та неспівмірним. При цьому суд враховує фінансове становище відповідача, який отримав мікрокредит на споживчі цілі. З огляду на це, суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає дійсним і необхідним витратам, покласти на відповідача обов`язок компенсувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн.

З цих підстав, керуючись статтями 2,5,10-13,18,81,258-259,263-265,280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №362180963 від 09.06.2021 в розмірі 78 020,20 грн, в тому числі 22 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 56 020,20 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 1 313,20 гривень судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» з державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 1 313,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЕЙС» 3 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.Сторони по справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЕЙС», місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, буд.19, оф.2005, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя Олена ГОЛЯНА