РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача: Васенько В.Р., Соловей В.С.,

розглянувши у загальному позовному провадженні в залі судових засідань Володимирського міського суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про повернення безпідставно набутих коштів, скасування арешту майна та припинення його розшуку,

встановив:

Позивач звернулась в суд із позовом до Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про повернення безпідставно набутих коштів, скасування арешту майна та припинення його розшуку.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31.05.2011 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто в користь ПАТ «Сведбанк» 103 696,01 доларів США заборгованості за кредитним договором (правонаступник ТзОВ « ФК «Вектор Плюс»).

Виконавчий лист № 2-279 від 31.05.2011 перебував на виконанні в Нововолинському ВДВС у Володимирському районі Волинської області. Під час виконання відбулося погашення частини боргу за рахунок переданого майна, а в подальшому жодних дій виконавча служба не проводила.

З 29.06.2023 виконавче провадження № 27455160 було передано на виконання Володимирського ВДВС Володимирського району Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Володимирського ВДВС).

27.12.2023 стягувач ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернувся до Володимирського ВДВС з письмовою заявою про повернення виконавчого листа № 2-279-11 від 31.05.2011 без виконання.

01.01.2025 постановою державного виконавця у ВП № 27455160 відповідно до заяви стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс» від 27.12.2024 виконавчий лист № 2-279-11 від 31.05.2011 повернуто стягувачу без виконання, а стягнення виконавчого збору у розмірі 10369,60 доларів США та витрат виконавчого провадження у розмірі 69 грн виділено в окреме виконавче провадження.

01.01.2024 старшим державним виконавцем винесені постанови про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 10 369,60 доларів США.

02.01.2024 постановами Володимирськогол ВДВС відкрито виконавчі провадження № 73697078 та 73697171 з примусового виконання постанов № 27455160 та № 27455700, виданих 01.01.2024 Володимирським ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 10 369,60 доларів США виконавчого збору.

22.01.2024 ТзОВ « ФК «Вектор Плюс» повторно пред`явив до примусового виконання виконавчий лист № 2-279, виданий Нововолинським міським судом Волинської області 31.05.2011 року про стягнення з нас в солідарному порядку на користь ПАТ «Сведбанк» 103 696,01 доларів США заборгованості за кредитним договором (правонаступник ТзОВ « ФК «Вектор Плюс») до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. 12.01.2024 приватним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень № 73820534 та № 73820640 та в межах даних виконавчих проваджень винесені постанови про стягнення з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 основної винагороди у сумі 394 026,17 грн, мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 338,00 грн , про арешт коштів боржників.

22.02.2024 між ТзОВ « ФК «Вектор Плюс» та ОСОБА_2 укладений договір № 511603 від 22.02.2024 про припинення зобов`язання шляхом передання відступного за кредитним договором № 0201/0808/88-11 від 05.08.2008.

26.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надіслало довідку про припинення зобов`язань ОСОБА_2 по кредитному договору № 0201/0808/88-11 від 05.08.2008 та про відсутність заборгованості по зазначеному кредитному договору.

28.02.2024 приватний виконавець надіслав постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 23.02.2024 за заявою ТзОВ « ФК « Вектор Плюс».

В порушення Закону України «Про виконавче провадження» старшим державний виконавець Володимирського ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васенько В.Р. 07.11.2024 та 11.11.2024 продовжувались незаконні дії щодо примусового стягнення виконавчого збору та витрат в межах ВП № 73697078 та ВП № 73697171 та накладено арешти на кошти Боржників в сумі 427 202,80 грн, які знаходяться на банківських рахунках та звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 .

За період з грудня 2024 по лютий 2025 в ході здійснення виконавчого провадження № 73697171 із заробітної плати ОСОБА_3 стягнуто кошти на суму 22 240,26 грн , а у листопаді 2024 з арештованого рахунку, належного останній, стягнуто кошти в сумі 8654,29 грн, а всього на загальну суму 30 894,55 гривень.

Стягнуті грошові кошти згідно платіжних інструкцій :№ 24760 від 14.11.2024, № 26778 від 03.12.2024, № 783 від 30.01.2025, № 990 від 31.01.2025, № 4161 від 28.02.2025 перераховано на користь держави, як виконавчий збір та 69 грн, згідно з платіжної інструкції № 765 від 12.01.2024 перераховано витрати виконавчого провадження.

Не погоджуючись з діями Володимирської ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивачі звернулись до Волинського окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

02.01.2025 рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/13555/24 визнано протиправним дії Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 10 369,60 доларів США виконавчого збору.

Зобов`язано Володимирський відділ державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження № 73697078 про примусове виконання постанови № 27455160 від 01.01.2024 про стягнення з ОСОБА_2 10369,60 доларів США виконавчого збору та закінчити виконавче провадження № 73697171 про примусове виконання постанови № 27455700 від 01.01.2024 про стягнення з ОСОБА_3 10 369,60 доларів США виконавчого збору.

Волинський окружний адміністративний суд у своєму рішенні в справі № 140/13555/24 виснував, що за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо продовження стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виконавчого збору (винесення постанов від 07.11.2024 про арешт коштів позивачів, постанов від 11.11.2024 про звернення стягнення на заробітну плату та фактичне стягнення з ОСОБА_3 8654,29 грн виконавчого збору) слід визнати протиправними.

На переконання суду відповідач повинен був закінчити виконавче провадження № 73697078 про примусове виконання постанови № 27455160 від 01.01.2024 щодо стягнення з ОСОБА_2 10369,60 доларів США виконавчого збору та виконавче провадження № 73697171 про примусове виконання постанови № 27455700 від 01.01.2024 щодо стягнення з ОСОБА_3 10369,60 доларів США.

Вищезазначені обставини, встановлені рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/13555/24, відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В травні 2025 позивачі звернулись до Володимирського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо скасування арешту майна та оголошеного розшуку транспортних засобів ОСОБА_2 та повернення безпідставно набутих грошових коштів ОСОБА_3 в розмірі 30 894,55 грн, однак Володимирський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом № 73979/23.1-21 від 20.05.2025 повідомив про відсутність підстав для зняття арешту та розшуку майна та підтвердив стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 та їх перерахування в Державний бюджет.

27.05.2025 позивачі звернулись зі скаргою на бездіяльність Володимирської ВДВС до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яке в своєму листі-відповіді підтвердила факт стягнення грошових коштів в сумі 30 894,55 грн Володимирським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та перерахування їх до Державного бюджету України як виконавчий збір та рекомендувало звернутись до суду, у зв`язку з відсутністю в судовому рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 року вирішення питання про зняття арешту з майна, належного боржникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та повернення стягнутих коштів.

Виходячи з отриманих листів-відповідей у позивачів виникли правові підстави для повернення стягнутих Володимирським ВДВС у Володимирському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції коштів в сумі 30 894,55 грн з ОСОБА_3 в рамках ВП № 73697171, у зв`язку з набуттям рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 року у справі № 140/13555/24 законної сили.

Крім того, в межах ВП № 73697078 головним державним виконавцем Васенько В.Р. постановою від 08.11.2024 накладено арешти на транспортні засоби та майно боржника ОСОБА_2 та постановою від 13.12.2024 оголошено його розшук.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 у справі № 140/13555/24 , державним виконавцем відділу, керуючись пунктом 10 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»,09.04.2025 року винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № 73697078 та № 73697171 та згідно з постанов від 07.05.2025 року знято арешт з коштів, належних ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. Постанови направлені сторонам та в електронному вигляді через автоматизовану систему виконавчого провадження до банківських установ для виконання.

Разом з тим, накладений арешт на майно ОСОБА_2 на підставі постанови від 08.11.2024 в межах примусового виконання ВП № 73697078 не знятий, а оголошений розшук майна відповідно до постанови від 13.12.2024 року не припинений.

З цього питання позивачі неодноразово звертались до Володимирського ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, але обгрунтовної відповіді не отримали.

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції лише у своєму листі-відповіді № 1279/4-25/993 від 21.07.2025 послалось на те, що в ході розгляду справи № 140/13555/24 Волинським окружним судом питання про зняття арешту з майна, належного боржникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та повернення стягнутих коштів не розглянуто та рішення по суті не прийнято.

Фактично проігноровано висновки Волинського окружного адміністративного суду у рішенні від 02.01.2025 в справі № 140/13555/24, які узгоджуються з аналогічними висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19 та від 13.04.2023 у справі № 160/695/22 та суд дійшов висновку, що дії Володимирського ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо продовження стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виконавчого збору слід визнати протиправними.

Володимирський ВДВС повинен був закінчити виконавче провадження № 73697078 про примусове виконання постанови № 27455160 від 01.01.2024 щодо стягнення з ОСОБА_2 10369,60 доларів США виконавчого збору та виконавче провадження № 73697171 про примусове виконання постанови № 27455700 від 01.01.2024 щодо стягнення з ОСОБА_3 10369,60 доларів США виконавчого збору, на підставі частини восьмої статті 27 Закону України № 1404-VIII .

Застосування частини восьмої статті 27 Закону України № 1404- VIII до спірних правовідносин дає підстави зробити висновок, у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягував пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У в`язку з визнанням судовим рішенням незаконними дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та його зобов`язання закінчити виконавче провадження, підлягають скасуванню всі накладенні арешти майна, а припиненню всі розшукові дії відносно нього.

Позивачі просятьстягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 30 894, 55 гривень.

Скасувати арешт майна та припинити розшуку майна на транспортний засіб MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , накладений та оголошений старшим державним виконавцем Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васенько В.Р. в межах ВП № 73697078 згідно з постанов від 18.11.2024 та від 13.12.2024.

Ухвалою суду від 30.09.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі.

03.12.2025 закрито підготовче провадження.

28.11.2025 представник Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обгрунтовано тим, що органом, який контролює справляння надходжень за кодом класифікації доходів бюджету 22070000 «Виконавчий збір», визначено Міністрерство юстиції України. Оскільки виконавчий збір стягнуто Володимирським відділом державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції, а тому для повернення стягнутих коштів, позивачам слід звернутись до Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції. Крім того, існує механізм списання коштів з державного та місцевих бюджетів. Позивачі мають можливість відновити порушене право шляхом стягнення коштів з державного бюджету у разі наявного рішення суду. Однак незаважаючи на законодавчо встановлені механізми повернення коштів з державного бюджету, позивачі просять стягнути кошти з Головного управління казначейства. Просить відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивачів Явтушенко І.В. просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Також просила стягнути витрати по оплаті судовго збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 7500 грн на кожного позивача.

В судовому засіданні представник Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції Васенько В.Р. позовні вимоги визнала повністю. Пояснила, що оскільки судом визнано протиправними дії Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції щодо стягнення із позивачів 10369,60 доларів США та зобов`язано закінчити виконавче провадження про примусове стягнення із позивачів 10369,60 доларів США, а тому з позивачів безпідставно стягнуто кошти та необхідно скасувати арешт майна та припинити розшук майна на транспортні засоби.

В судовому засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області Соловей В.С. просила відмовити у задоволення позову, в обгрунтування надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов. Просила відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є неспівмірними з виконаною роботою адвоката.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31.05.2011 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто в користь ПАТ «Сведбанк» 103 696,01 доларів США заборгованості за кредитним договором (правонаступник ТзОВ « ФК «Вектор Плюс»).

Виконавчий лист № 2-279 від 31.05.2011 перебував на виконанні в Нововолинському ВДВС у Володимирському районі Волинської області.

З 29.06.2023 виконавче провадження № 27455160 було передано на виконання Володимирського ВДВС Володимирського району Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Володимирського ВДВС).

27.12.2023 стягувач ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернувся до Володимирського ВДВС з письмовою заявою про повернення виконавчого листа № 2-279-11 від 31.05.2011 року без виконання.

01.01.2025 постановою державного виконавця у ВП № 27455160 відповідно до заяви стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс» від 27.12.2024 виконавчий лист № 2-279-11 від 31.05.2011 повернуто стягувачу без виконання, а стягнення виконавчого збору у розмірі 10369,60 доларів США та витрат виконавчого провадження у розмірі 69 грн виведено в окреме виконавче провадження.

01.01.2024 старшим державним виконавцем винесені постанови про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 10 369,60 доларів США.

02.01.2024 постановами Володимирського ВДВС відкрито виконавчі провадження № 73697078 та 73697171 з примусового виконання постанов № 27455160 та № 27455700, виданих 01.01.2024 Володимирським ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 10 369,60 доларів США (USD) виконавчого збору.

22.01.2024 ТзОВ « ФК «Вектор Плюс» повторно пред`явив до примусового виконання виконавчий лист № 2-279, виданий Нововолинським міським судом Волинської області 31.05.2011 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Сведбанк» 103 696,01 доларів США заборгованості за кредитним договором (правонаступник ТзОВ « ФК «Вектор Плюс») до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є.

12.01.2024 приватним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень № 73820534 та № 73820640 та в межах даних виконавчих проваджень винесені постанови про стягнення з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 основної винагороди у сумі 394 026,17 грн, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 338,00 грн , про арешт коштів боржників.

22.02.2024 між ТзОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» та ОСОБА_2 укладений договір № 511603 від 22.02.2024 про припинення зобов`язання шляхом передання відступного за кредитним договором № 0201/0808/88-11 від 05.08.2008.

26.02.2024 ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надіслало довідку про припинення зобов`язань ОСОБА_2 по кредитному договору № 0201/0808/88-11 від 05.08.2008 та про відсутність заборгованості по зазначеному кредитному договору.

28.02.2024 приватний виконавець надіслав постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 23.02.2024 за заявою ТзОВ « ФК « Вектор Плюс».

Судом встановлено, що за період з грудня 2024 по лютий 2025 в ході здійснення виконавчого провадження № 73697171 із заробітної плати ОСОБА_3 стягнуто кошти на суму 22 240,26 грн , а у листопаді 2024 року з арештованого рахунку, належного останній, стягнуто кошти в сумі 8654,29 грн, а всього на загальну суму 30 894,55 гривень.

Стягнуті грошові кошти згідно платіжних інструкцій: № 24760 від 14.11.2024 року, № 26778 від 03.12.2024 року, № 783 від 30.01.2025 року, № 990 від 31.01.2025 року, № 4161 від 28.02.2025 року перераховано на користь держави, як виконавчий збір та 69 грн - згідно з платіжної інструкції № 765 від 12.01.2024 року перераховано витрати виконавчого провадження.

02.01.2025 рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/13555/24 визнано протиправним дії Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 10 369,60 доларів США виконавчого збору.

Зобов`язано Володимирський відділ державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження № 73697078 про примусове виконання постанови № 27455160 від 01.01.2024 про стягнення з ОСОБА_2 10369,60 доларів США виконавчого збору та закінчити виконавче провадження № 73697171 про примусове виконання постанови № 27455700 від 01.01.2024 року про стягнення з ОСОБА_3 10 369,60 доларів США виконавчого збору.

Волинський окружний адміністративний суд у своєму рішенні в справі № 140/13555/24 виснував, що за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо продовження стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виконавчого збору ( а саме: винесення постанов від 07.11.2024 про арешт коштів позивачів, постанов від 11.11.2024 про звернення стягнення на заробітну плату та фактичне стягнення з ОСОБА_3 8654,29 грн. виконавчого збору) слід визнати протиправними.

Суд дійшов висновку, що Володимирський ВДВС повинен був закінчити виконавче провадження № 73697078 про примусове виконання постанови № 27455160 від 01.01.2024 щодо стягнення з ОСОБА_2 10369,60 доларів США виконавчого збору та виконавче провадження № 73697171 про примусове виконання постанови № 27455700 від 01.01.2024 щодо стягнення з ОСОБА_3 10369,60 доларів США судового збору.

Вищезазначені обставини, встановлені рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/13555/24 відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В травні 2025 року позивачі звернулись до Володимирського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо скасування арешту майна та оголошеного розшуку транспортних засобів ОСОБА_2 та повернення безпідставно набутих грошових коштів ОСОБА_3 в розмірі 30 894,55 грн., однак листом № 73979/23.1-21 від 20.05.2025 Володимирський ВДВС повідомив про відсутність підстав для зняття арешту та розшуку майна, та підтвердив стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 та їх перерахування в Державний бюджет.

27.05.2025 позивачі звернулись зі скаргою на бездіяльність Володимирського ВДВС до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яке в своєму листі-відповіді підтвердила факт стягнення грошових коштів в сумі 30 894,55 грн та перерахування їх до Державного бюджету України як виконавчий збір та рекомендувало звернутись до суду, у зв`язку з відсутністю в судовому рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 вирішення питання про зняття арешту з майна, належного боржникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та повернення стягнутих коштів.

Застосовані норми права та мотиви суду.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із ч. 5 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, у випадах, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати із рішення суду.

На думку суду, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 року про визнання протиправними дії Володимирського ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 10 369,60 доларів США виконавчого збору та зобов`язання закінчити виконавчі провадження № 73697078 та № 73697171, за якими відбулося часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, у такому разі, набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Враховуючи, що кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі, тому учасником (відповідачем) у спірних правовідносинах щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів, який діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин є держава.

Відповідно до частини 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом.

Окрім того, статтею 174 ЦК України встановлено, що держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

З огляду на нормативно-правові приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми виконавчого збору, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. У спірних правовідносинах таким органом є Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області.

Листом Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.05.2025 та відзивом на позовну заяву підтверджується, що кошти в сумі 30894,55 грн утримуються на спеціальному казначейському рахунку Державного бюджету.

Оскільки за період з грудня 2024 по лютий 2025 в ході здійснення виконавчого провадження № 73697171 із заробітної плати ОСОБА_3 стягнуто кошти на суму 22 240,26 грн , а у листопаді 2024 року з арештованого рахунку, належного останній, протиправно стягнуто кошти в сумі 8654,29 грн, а всього на загальну суму 30 894,55 гривень, що підтверджується вищенаведеними рішеннями судів, а тому дані кошти підлягають поверненню позивачам.

Виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною Казначейською службою України у відповідності до вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року.

Пункт 35 Порядку передбачає, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодувння шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

За таких обставин, у випадку прийняття судом рішення про відшкодування особі шкоди за рахунок державного бюджету, Державна Казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів відповідно до покладених на неї законом обов`язків.

Отже, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивачів про стягнення із Державного бюджету України в користь позивачів безпідставно набуті кошти в розмірі 30894,55 грн є законною, обгрунтованою, доведеною, а тому підлягає до задоволення.

Окрім того, в межах ВП № 73697078 головним державним виконавцем Васенько В.Р. постановою від 08.11.2024 року накладено арешти на транспортні засоби та майно боржника ОСОБА_2 та постановою від 13.12.2024 року оголошено його розшук.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 року у справі № 140/13555/24 , державним виконавцем відділу, керуючись пунктом 10 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»,09.04.2025 року винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № 73697078 та № 73697171 та згідно з постанов від 07.05.2025 року знято арешт з коштів, належних ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, накладений арешт на майно ОСОБА_2 на підставі постанови від 08.11.2024 року в межах примусового виконання ВП № 73697078 не знятий, а оголошений розшук майна відповідно до постанови від 13.12.2024 року не припинений.

З цього приводу позивачі звертались до Володимирського ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції у своєму листі-відповіді № 1279/4-25/993 від 21.07.2025 послалось на те, що в ході розгляду справи № 140/13555/24 Волинським окружним судом питання про зняття арешту з майна, належного боржникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та повернення стягнутих коштів не розглянуто та рішення по суті не прийнято.

Однак такі доводи суд вважає безпідставними з огляду на наступне

У рішенні від 02.01.2025 року в справі № 140/13555/24 Волинський окружний суд, які узгоджуються з аналогічними висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.07.2022 року у справі № 320/6215/19 та від 13.04.2023 року у справі № 160/695/22, та суд дійшов висновку, що дії Володимирського ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо продовження стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виконавчого збору слід визнати протиправними.

На переконання суду Володимирський ВДВДС повинен був закінчити виконавче провадження № 73697078 про примусове виконання постанови № 27455160 від 01.01.2024 року щодо стягнення з ОСОБА_2 10369,60 доларів США виконавчого збору та виконавче провадження № 73697171 про примусове виконання постанови № 27455700 від 01.01.2024 року щодо стягнення з ОСОБА_3 10369,60 доларів США виконавчого збору, на підставі частини восьмої статті 27 Закону України № 1404-VIII .

Застосування частини восьмої статті 27 Закону України № 1404- VIII до спірних правовідносин дає підстави зробити висновок, у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягував пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

Застосування аналогії закону дозволяє також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захисти права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Таким чином, у зв`язку з визнанням судовим рішенням незаконними дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та його зобов`язання закінчити виконавче провадження, підлягають скасуванню всі накладенні арешти майна та припиненні всі розшукові дії відносно нього.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивачів про скасування арешту майна та припинення розшуку майна боржника на транспортний засіб MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 та MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 накладений та оголошений старшим державним виконавцем Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васенько В.Р. в межах ВП № 73697078 згідно постанов від 18.11.2024 року та від 13.12.2024 року є законними, обгрунтованими, доведеними, а тому підлягають до задоволення.

Оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів є обгрунтованими, доведеними, законними, а тому позов підлягає до задоволення.

Оскільки позов задоволено повністю, а тому відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню в користь позивачів по 1211,20 грн судового збору сплаченого за подання позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами оплачено витрати у сумі 15000 грн на отримання професійної правничої допомоги.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі №910/12876/19).

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У підтвердження зазначеної суми представник позивача адвокат Явтушенко І.В. надала: Договір про надання професійної правничої допомоги від 03.07.2025, розрахунок витрат на надання професійної правничої допомоги, квитанції до прибуткових касових ордерів №19/2025, №20/2025, 3/2026, 4/2026 на загальну суму 15000 гривень.

На думку суду, наданий розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Згідно з ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник Головного управління державної казначейської служби у Волинській області просила відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та просила суд звернути увагу на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю даної справита обсягом наданих адвокатом послуг.

Таким чином, представник відповідача не погодилась із розміром витрат на професійну правничу допомогу та на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України фактично просила їх зменшити у зв`язку з неспівмірністю із складністю справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд бере до уваги складність справи, котра на думку суду не є складною, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, кількість судових засідань (три), критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку відповідача про неспівмірність витрат із складністю справи та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру та необхідності зменшення розміру витрат та стягнення в користь позивача 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 30 894, 55 гривень.

Скасувати арешт майна та припинити розшуку майна на транспортний засіб MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , накладений та оголошений старшим державним виконавцем Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васенько В.Р. в межах ВП № 73697078 згідно постанов від 18.11.2024 та від 13.12.2024.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1211,20 грн судового збору.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 4000 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на отримання професійної правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.03.2026.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук