ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/1905/25
Номер провадження 22-ц/818/424/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року та додаткове рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року в складі судді Марченка В.В. по справі № 639/1905/25 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулась до банку щодо отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

20 січня 2021 року, будучи клієнтом банку, позичальниця уклала кредитний договір № АН24СТ66 щодо надання кредиту в розмірі 48 300,00 грн строком на 40 місяців, тобто до 19 травня 2024 року, зі сплатою процентів у розмірі 50,00 % щорічно та комісії 0 грн.

Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 21 березня 2025 року складає 64 870,49 грн, з яких: 38 129,99 грн - заборгованість за кредитом, 26 740,50 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № АН24СТ66 від 20 січня 2021 року у розмірі 64 870,49 грн станом на 21 березня 2025 року, а також 2422,40 грн судового збору.

14 травня 2025 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача. Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 дійсно підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, проте з Умовами та Правилами, тарифами та основними умовами обслуговування та кредитування не була ознайомлена та не підписувала їх текст, анкета-заява не містить інформації щодо ліміту, суми кредиту, строку дії договору, строку повернення кредиту (користування ним), відсотків. Паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка» та заява клієнта № AH24CT66 від 20 січня 2021 року підписані працівником АТ «Акцент- Банк» і відповідачкою шляхом підтвердження дзвінком із телефонного номера, не є частиною кредитного договору, а виступають способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. ОСОБА_1 в добровільному порядку було повернуто кошти в розмірі 34 256,00 грн.

Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року позовні вимоги АТ "Акцент-Банк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором № АН24СТ66 від 20 січня 2021 року станом на 21 березня 2025 року у розмірі 38 129,99 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що умовами договору не встановлено розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, тому у їх стягненні відмовлено.

11 червня 2025 року представником відповідачки адвокатом Скрипник С.І. до суду подано клопотання про долучення доказів оплати за договором про надання правової допомоги. Просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн.

Додатковим рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент-Банк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 423,89 грн. Стягнуто з АТ "Акцент-Банк" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 534,20 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що суд, керуючись принципами справедливості та верховенством права, реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, вважав доцільним зменшити розмір витрат відповідачки на надання правової допомоги з 11 000,00 грн до 4 534, 20 грн.

На вказані судові рішення 06 липня 2025 року АТ «Акцент-Банк» через систему «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення та додаткове рішення суду - скасувати в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що дана справа не стосується кредитної картки, між сторонами є окремий кредитний договір, підписаний відповідачкою електронним підписом, з усіма суттєвими умовами, такими як відсоткова ставка, строк, розмір тощо. Свою згоду на використання електронного підпису відповідачка надала в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку. Суд не надав належної оцінки поданим банком доказам, а саме анкеті-заяві, заяві на погодження удосконаленого електронного підпису, паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка, який підтверджує роз`яснення умов кредиту, заяві про надання послуги «Швидка готівка», яка і є кредитним договором, таблиці обчислення загальної вартості кредиту, меморіальному ордеру, який підтверджує факт видачі кредиту, і банківській виписці.

Відповідачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року та додаткове рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення і додаткового рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга банку підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 24 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ «Акцент-Банк» виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку (а.с. 8).

У подальшому АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір з послугою «Швидка готівка» шляхом подачі заяви клієнта від 20 січня 2021 року № АН24СТ66. Заявою передбачено умови кредитного договору, а саме: вид кредиту - кредит, тип кредиту - беззалоговий, мета отримання - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг, сума кредиту 48 300,00 грн, строк кредиту - 36 місяців, процентна ставка (фіксована) 50% на рік, номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту, НОМЕР_3. Позичальниця погодилась, що ця заява разом з Умовами та правилами обслуговування фізичних осіб у А-Банку при наданні банківських послуг, таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту становить кредитний договір, підтвердила, що ознайомлена з вказаними документами і отримала їх примірники, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Заява підписана простим електронним підписом за ідентифікатором НОМЕР_1 (а.с. 20).

Того ж дня ОСОБА_1 простим електронним підписом підписала Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», який містить інформацію про умови кредитування, чинну до 23:59 годин 20 січня 2024 року, та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якої кредит мав бути повернутий до 19 січня 2024 року (а.с. 9, 11).

Перерахування АТ «А-Банк» на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 48 300,00 грн згідно вказаного договору підтверджується копією меморіального ордеру №TR.16425944.25433.69831 від 20 січня 2021 року (а.с. 24).

Випискою по кредиту ОСОБА_1 підтверджується, що вона, починаючи з 20 січня 2021 року, користувалась кредитними коштами, а також частково погашала заборгованість. Згідно виписки за період з 20 січня 2021 року по 20 березня 2025 року заборгованість склала 64 870,49 грн, яка нарахована станом на 19 січня 2024 року (а.с. 25-26).

З наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 28 лютого 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість по кредиту в розмірі 64 870,49 грн, з яких: 38 129,99 грн - заборгованість за кредитом, 26 740,50 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що нараховувались до 21 грудня 2023 року (а.с. 22-23).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» в частині стягнення заборгованості за процентами суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (тут і далі в редакції на час укладення договору) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону).

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), викладено правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2021 року ОСОБА_1 підписала за допомогою простого електронного підпису за ідентифікатором за номером телефону заяву клієнта № АН24СТ66 щодо надання кредиту за послугою «Швидка готівка», в якій сторонами узгоджено розмір кредиту (48 300,00 грн), строк кредиту - 36 місяців та відсотки за користування кредитом - фіксована процентна ставка 50,00 % на рік.

Факт перерахування позичальниці кредитних коштів у розмірі 48 300,00 грн підтверджується меморіальним ордером від 02 січня 2021 року.

Стороною позивача, крім іншого, було також долучено до матеріалів справи виписку по кредиту станом на 20 березня 2025 року, з якої вбачається, що у відповідачки станом на 19 січня 2024 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 64 870,49 грн.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891/15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». За змістом вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19.

Аналізуючи викладені обставини у справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що сторонами погоджено відсоткову ставку за договором шляхом підписання заяви електронними підписами сторін.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, який узгоджується з даними виписки по рахунку, нарахування відсотків відбувалося за відсотковою ставкою 50 % річних, тобто за ставкою, погодженою з позичальницею.

Згідно умов заяви клієнта № АН24СТ66 від 20 січня 2021 року сторонами визначено строк кредитування - 36 місяців, тобто кредит мав бути повернутий до 19 січня 2024 року. З виписки по кредиту і розрахунку заборгованості вбачається, що АТ «Акцент-Банк» нараховувало ОСОБА_1 проценти за користування кредитом до вказаної дати, тобто у межах строку кредитування.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що кредитний договір між сторонами підписано в електронній формі, він містить умови щодо встановленої відсоткової ставки за користування кредитом, тож суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в укладеному правочині погоджених сторонами умов щодо нарахування та сплати процентів за кредитом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову АТ «Акцент-Банк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 26 740,50 грн.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами вирішено додатковим рішенням суду від 24 червня 2025 року, яке також є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення суду, враховуючи, що судом апеляційної інстанції частково скасоване рішення суду по суті спору та задоволено позов банку у повному обсязі, що тягне за собою перерозподіл судових витрат, оскаржуване додаткове рішення суду підлягає скасуванню з новим розподілом судових витрат.

При зверненні до суду з позовною заявою банком сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1), з апеляційною скаргою - 3633,60 грн (а.с. 149).

Зважаючи на те, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідачки на його користь у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, становить 6056,00 грн (2422,40 + 3633,60).

У зв`язку з задоволенням позову банку судові витрати відповідачки на правничу допомогу залишаються за нею, тому заява ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вулиця Батумська, 11) 26 740 (двадцять шість тисяч сімсот сорок) грн 50 коп заборгованості за процентами за кредитним договором № АН24СТ66 від 20 січня 2021 року.

В частині задоволення позовних вимог рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Додаткове рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року скасувати та здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вулиця Батумська, 11) судовий збір у розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук