С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/919/26
В справі 760/8124/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

12 березня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коробенка С.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» про захист прав споживачів, визнання умов договору недійсними, розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди.

ІI. Описова частина

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» (далі - ТОВ «ФПГ «Захист», Відповідач), в якому просила:

1) визнати недійсними пункти 3.3 і 5.2 Договору про надання правничої допомоги від 03.02.2024 №03022404, укладеного між ТОВ «ФПГ «Захист» () та ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

2) розірвати Договір про надання правничої допомоги від 03.02.2024 №03022404, укладений між ТОВ «ФПГ «Захист» () та ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

3) стягнути з ТОВ «ФПГ «Захист» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 8.000 грн, які були сплачені нею на виконання Договору;

4) стягнути з ТОВ «ФПГ «Захист» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 4.000 грн.

Свої позовні вимоги Позивачка обґрунтовує тим, що 03 лютого 2024 року між нею та ТОВ «ФПГ «Захист» було укладено Договір про надання правничої допомоги №03022404, предметом якого є платне надання юридичних послуг, а саме захист прав споживачів та відшкодування вартості пошкодженого майна. Вартість юридичних послуг за договором становить 8.000 грн, які було сплачено Позивачкою 03.02.2024, що підтверджується квитанцією.

Позивач зазначає, що протягом більш ніж чотирьох місяців представниками Відповідача не було подано і навіть написано позовну заяву до суду. Представники Відповідача пояснювали це звільненням юриста, неможливістю зайнятися справою через високу завантаженість працівників та відсутність електроенергії. Врешті-решт позовну заяву було подано, проте у Позивачки виникли до неї претензії: строк написання позовної заяви порушував розумні строки, позовні вимоги було складено неправильно, у зв`язку з чим більшість із них у подальшому не були задоволені, текст позовної заяви з Позивачем ніхто не узгоджував.

Позивачка також стверджує, що Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх договірних зобов`язань: його представники не були присутні на жодному судовому засіданні, не ознайомлювалися з матеріалами справи, не подавали процесуальних документів (відповідь на відзив, заперечення проти клопотання про проведення експертизи тощо). Жодних актів про надання юридичних послуг складено не було.

Наприкінці 2024 року Позивачка порушила питання про розірвання договору та повернення 8.000 грн сплачених коштів, проте Відповідач відмовив, посилаючись на пункти 5.2 та 3.3 Договору. 24 лютого 2025 року Позивач направила поштою претензію з вимогою розірвати договір та повернути кошти, яка не була отримана Відповідачем і повернута через закінчення терміну зберігання.

Позивач вважає умови пунктів 3.3 та 5.2 Договору несправедливими відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Крім того, пункт 5.2, за яким сплачені кошти у разі відмови замовника від договору поверненню не підлягають, суперечить вимогам частини 1 статті 10 Закону, яка передбачає невід`ємне право споживача на відмову від договору.

Завдану моральну шкоду Позивач оцінює в 4.000 грн та обґрунтовує тим, що була вимушена самостійно захищати свої права, готуватися до судових засідань, відпрошуватися з роботи, вивчати законодавство, судову практику, консультуватися у інших юристів та фахівців, що призвело до порушення нормального життєвого укладу, душевних хвилювань та стресу.

Позовна заява надійшла до суду 26 березня 2025 року.

Ухвалою від 01 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 09 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, належним чином повідомлений про наявність судової справи за місцезнаходженням юридичної особи, відзиву на позовну заяву не подав, своїх заперечень не висловив, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» було укладено Договір про надання правничої допомоги №03022404, відповідно до якого Відповідач зобов`язався надати Позивачу юридичні послуги, а саме: захист прав споживачів та відшкодування вартості пошкодженого майна (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору вартість юридичних послуг становить 8.000 грн. На виконання пункту 3.2 Договору Позивач 03.02.2024 сплатила грошові кошти у сумі 8.000 грн, що підтверджується наданою до матеріалів справи квитанцією.

За умовами пункту 3.3 Договору у вартість юридичних послуг входить правовий аналіз життєвої ситуації замовника, що становить 30% від суми договору, а також підбір нормативно-правових актів, що становить 20% від суми договору, що фактично є виконаним в момент підписання договору.

Відповідно до пункту 5.2 Договору сума сплаченого згідно пункту 3.1 Договору, у разі відмови замовника від даного договору та/або порушення ним своїх зобов`язань, поверненню не підлягає.

Відповідно до пункту 4.3 Договору факт надання послуг та термін дії цього договору закінчується підписанням Акта про надання юридичних послуг, який є невід`ємною частиною договору.

Матеріали справи не містять підписаного сторонами Акта про надання юридичних послуг, що відповідно до умов самого Договору свідчить про невиконання Відповідачем своїх зобов`язань. Доказів фактичного виконання послуг за Договором Відповідачем до матеріалів справи також не надано.

Щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів» суд зазначає наступне.

ТОВ «ФПГ «Захист» є юридичною особою, зареєстрованою як товариство з обмеженою відповідальністю, та не є адвокатом, адвокатським бюро чи адвокатським об`єднанням у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідач не є суб`єктом, який має право на здійснення адвокатської діяльності, а тому укладений між сторонами договір, незважаючи на свою назву, не є договором про надання правової допомоги в розумінні пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Оскільки ОСОБА_1 є фізичною особою, яка замовила юридичні послуги для особистих потреб, а ТОВ «ФПГ «Захист» є суб`єктом господарювання, який надає такі послуги на платній основі, відносини між сторонами підпадають під регулювання Закону України «Про захист прав споживачів».

Верховний Суд у постанові від 24 листопада 2021 року у справі №191/2617/19 зазначив, що до договору про надання правової допомоги, укладеного з адвокатом, положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються, оскільки зміст такого договору не може суперечити Конституції та законам України, інтересам держави і суспільства, присязі адвоката та правилам адвокатської етики. Проте вказаний висновок стосується виключно договорів, укладених з адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням), тобто суб`єктами, визначеними Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». ТОВ «ФПГ «Захист» таким суб`єктом не є, а тому зазначена правова позиція Верховного Суду до спірних правовідносин не застосовується.

Щодо вимог про визнання недійсними пунктів 3.3 та 5.2 Договору.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина 2 статті 18).

Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Положення, визнане несправедливим, вважається недійсним з моменту укладення договору.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань; встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, не надану послугу, у тому числі у разі відсутності відповідної послуги у продавця (виконавця, виробника); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Проаналізувавши умови пункту 5.2 Договору, яким передбачено, що сума сплаченого замовником у разі його відмови від договору та/або порушення ним своїх зобов`язань поверненню не підлягає, суд доходить висновку, що така умова є несправедливою, оскільки за своєю суттю являє собою каральну санкцію для споживача за відмову від договору у вигляді позбавлення його сплачених коштів незалежно від того, чи виконав, а також належно чи не належно виконав свої зобов`язання виконавець. Така умова порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу та суперечить вимогам частини 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає право споживача відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків у разі неналежного виконання виконавцем своїх зобов`язань.

Щодо пункту 3.3 Договору суд зазначає, що умова, за якою 50% вартості послуг (30% - правовий аналіз життєвої ситуації та 20% - підбір нормативно-правових актів) вважаються фактично виконаними в момент підписання договору, є несправедливою, оскільки пов`язує виконання половини обсягу зобов`язань не з фактичним наданням послуг, а з формальним фактом підписання договору. Така умова встановлює жорсткі обов`язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, та фактично позбавляє споживача можливості отримати повернення коштів за ненадані послуги.

За таких обставин пункти 3.3 та 5.2 Договору підлягають визнанню недійсними на підставі частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» як несправедливі умови договору.

Щодо вимог про розірвання Договору та повернення коштів.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно зі статтею 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина 1 статті 611 ЦК України).

Як встановлено судом з пояснень Позивачки, які не були спростовані у встановленому порядку, Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за Договором. Акт про надання юридичних послуг, який відповідно до пункту 4.3 Договору є підтвердженням факту надання послуг, сторонами не підписувався. Жодних доказів фактичного виконання послуг за Договором Відповідачем не надано. Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву не подав та заперечень проти позову не висловив.

За таких обставин Договір про надання правничої допомоги від 03.02.2024 №03022404 підлягає розірванню.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки Договір підлягає розірванню, а Відповідач не надав доказів виконання зобов`язань за цим Договором, підстава для утримання Відповідачем сплачених Позивачем коштів у розмірі 8.000 грн відпала, а тому зазначена сума підлягає поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач обґрунтовує завдану моральну шкоду тим, що вона була вимушена самостійно захищати свої права, готуватися до судових засідань, відпрошуватися з роботи для участі у них, вивчати законодавство, судову практику, консультуватися у інших юристів, фахівців в галузі хімічного чищення і хутра, що призвело до значної витрати часу, порушення нормального життєвого укладу, душевних хвилювань та стресу.

Водночас Позивачем не надано до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, а саме: доказів того, що вона була вимушена самостійно представляти свої інтереси у судових засіданнях, відпрошуватися з роботи, нести витрати на консультації інших юристів чи фахівців у відповідних галузях. Самі лише твердження Позивача про перенесені нею моральні страждання без належного доказового підтвердження не можуть бути підставою для стягнення моральної шкоди.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 4.000 грн як недоведеної.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги Позивача задоволено частково: задоволено вимоги про визнання недійсними пунктів Договору, розірвання Договору та стягнення коштів у розмірі 8.000 грн; відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 4.000 грн.

Ціна позову складається із вимоги майнового характеру про стягнення 8.000 грн та вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 4.000 грн, а загалом становить 12.000 грн. Судовий збір за вимогу майнового характеру (12.000 грн) складає 1.211,20 грн. За дві вимоги немайнового характеру (визнання недійсними пунктів договору та розірвання договору) судовий збір становить 2 х 1.211,20 = 2.422,40 грн.

Оскільки вимоги немайнового характеру задоволено повністю, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір за ці вимоги у розмірі 2.422,40 грн. Щодо вимог майнового характеру: задоволено вимогу про стягнення 8.000 грн, відмовлено у стягненні моральної шкоди 4.000 грн, тобто задоволено 8.000 грн з 12.000 грн (66,67%). Судовий збір за вимоги майнового характеру пропорційно задоволеним вимогам становить 1.211,20 х 66,67% = 807,55 грн.

Загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, становить 2.422,40 + 807,55 = 3.229,95 грн.

IV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішив:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» про захист прав споживачів, визнання умов договору недійсними, розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсними пункти 3.3 та 5.2 Договору про надання правничої допомоги від 03.02.2024 №03022404, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» та ОСОБА_1 .

Розірвати Договір про надання правничої допомоги від 03.02.2024 №03022404, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» () на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені за Договором про надання правничої допомоги від 03.02.2024 №03022404, у розмірі 8.000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» про стягнення моральної шкоди у розмірі 4.000 грн - відмовити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3.229 (три тисячі двісті двадцять дев`ять) гривень 95 копійок.

3.Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

4.Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист», адреса: 04052, м. Київ, вул. Глибочицька, 40-у, .

Суддя: