РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/7027/25

провадження у справі № 2/0285/293/26

10 березня 2026 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді………………..........Літвин О. О.,

секретаря…………………………......Клечковської М. М.,

розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження

без повідомлення сторін

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», поданим в його інтересах представником Грибановим Денисом В`ячеславовичем,

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 12165 грн, яка складається з 5000 грн основного боргу, 3465 грн відсотків, 500 грн комісії за видачу кредиту та 3200 грн штрафу.

В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем 13.06.2025 було укладено зазначений вище договір в електронній формі з товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі за текстом ТОВ СФГ), відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит, який зобов`язалася повернути, однак своїх зобов`язань не виконала.

На підставі договору факторингу позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ СФГ, включно і до відповідача.

Ухвалою суду від 31.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло.

Відзиву на позов відповідачем не подано, однак 09.02.2026 у письмових поясненнях її представник зазначила про визнання позову лише за основною сумою боргу, щодо решти складових заборгованості заперечила, посилаючись на п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» та на безоплатність видачі кредиту.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено таке.

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України).

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента.

У цій справі встановлено, що 13.06.2025 між ТОВ СФГ та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №31490-06/2025 (далі по тексту договір), за умовами якого відповідачу було надано безготівково кредит на власні потреби в розмірі 5000 грн шляхом їх перерахування на рахунок клієнта, строком на 120 днів із денною процентною ставкою у розмірі 0.98 % та комісією за видачу кредиту в сумі 500 грн.

Договір укладено дистанційно через вебсайт ТОВ СФГ, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом обміну електронними повідомленнями. Так, після реєстрації в особистому кабінеті та подання електронної заявки клієнт проходить ідентифікацію та верифікацію відповідно до вимог НБУ. За результатами автоматизованої оцінки кредитоспроможності ТОВ СФГ формує та розміщує в особистому кабінеті оферту про укладення електронного договору і паспорт споживчого кредиту. Клієнт акцептує оферту шляхом введення одноразового ідентифікатора, що є електронним підписом, після чого кредитні кошти перераховуються на його банківську картку.

Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, де ОСОБА_1 вказала свої паспортні дані, ідентифікаційний номер, мобільні номери телефонів.

Додані до договору анкета-заява, графік платежів і паспорт споживчого кредиту містять розмір суми кредиту, процентну ставку, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору.

Перед укладенням договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредиту.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Порядок надання ТОВ СФГ коштів у позику, встановлюються відповідними правилами, які перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Отже, між відповідачем та ТОВ СФГ правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами ОСОБА_1 ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе.

Відповідач, підписавши договір, не лише погодила його умови, зокрема розмір кредиту, грошову одиницю, відсотки, комісію, строк та умови, але й скористалася грошовими коштами.

На підставі договору 13.06.2025 на рахунок платіжної картки відповідача, вказаної під час його оформлення, шляхом безготівкового переказу було перераховано 5000 грн, що підтверджується довідкою iPay.ua сервісу онлайн платежів ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

28.08.2025 ТОВ СФГ та позивач уклали договір факторингу №28082025, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №31490-06/2025. Відповідно до витягу з реєстру боржників ТОВ СФГ відступив фактору/позивачу право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених договором факторингу, зокрема до відповідача в сумі 12165 грн, з яких 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 3465 грн сума заборгованості за відсотками, 500 грн сума заборгованості за комісією, 3200 грн сума заборгованості за штрафом.

Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст.1077 ЦК України).

У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Оскільки позикодавець (ТОВ СФГ ) та позичальник ( ОСОБА_1 ) досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання договору ЦК України та уклали його, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.

Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту/позики за електронним договором є обов`язковим.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону.

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Кредитний договір укладений між первісним кредитором та відповідачем в електронній форм, вони обумовили усі його істотні умови, як то розмір кредиту та суму відсотків, комісії, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між ТОВ СФГ та відповідачем не був би укладений.

Також позивачем доведено факт надання грошових коштів відповідачу за договором та правові підстави набуття права вимоги за ним відповідно до договору факторингу.

У погоджений сторонами строк повернення кредиту кредитні кошти повернуто не було.

Відповідачем не було надано доказів на спростування презумпції правомірності укладеного договору, не спростована правильність проведеного позивачем розрахунку, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. Разом з тим відповідач посилалася на відсутність обов`язку щодо сплати відсотків за користування кредитом на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» (далі по тексту Закон), відповідно до якого військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, а також їх дружинам, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду та/або автомобіля.

Дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців (членів їх сімей) без виключення та на усі випадки нарахування санкцій і процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності. Застосування приписів п.15 ст.14 Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед кредитодавцем, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність кредитодавця щодо наявності в особи спеціального статусу. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15, від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц, від 14 травня 2021 року у справі №502/1438/18, від 24 лютого 2022 року у справі №591/4698/20, від 12 травня 2022 року у справі №336/512/18, від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21.

З долученого позивачем розрахунку слідує, що загальна заборгованість по кредиту становить 12165 грн, з яких 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 3465 грн сума заборгованості за відсотками, 500 грн сума заборгованості за комісією, 3200 грн сума заборгованості за штрафом.

Кредит був наданий відповідачу у червні 2025 року.

Відповідно до долучених відповідачем документів (довідка військової частини, свідоцтво про шлюб та посвідчення) чоловік відповідача ОСОБА_2 призваний по мобілізації у зв`язку з введенням воєнного стану та перебуває на військовій службі у військовій частини з 03.05.2025.

Отже, станом на час підписання договору та по день розгляду справи відповідач має статус члена сім`ї військовослужбовця Збройних Сил України, а тому на неї поширюються пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону, тобто, у неї відсутній обов`язок щодо сплати процентів та штрафу за користування вказаним кредитом.

З приводу комісії, то Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію (пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо) (п.31.18. Постанови Верховного Суду від 13.07.2022 №496/3134/19), тому вимоги про стягнення комісії у цій справі підлягають задоволенню.

Таким чином, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 5000 грн та 500 грн комісії, що в загальному становить 5500 грн, а позовні вимоги в частині стягнення процентів і штрафних санкцій задоволенню не підлягають.

У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1095 грн.

Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ),

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ()

заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №31490-06/2025 від 13.06.2025 в розмірі 5500 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1095 грн.?

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Головуюча суддя О. О. Літвин