Провадження № 2/522/2539/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Коновал Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» (надалі - НЄЛЦУ) про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги.

Позов мотивовано тим, що позивач працював у НЄЛЦУ на посаді Єпископа з 2014 року по 2021 рік.

10.02.2014 наказом № 2 НЄЛЦУ, відповідно до рішення Синоду НЄЛЦУ від 22.10.2013 про обрання нового Єпископа його призначено на посаду керівника Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України, для поточного керівництва та репрезентації Церкви.

Наказом НЄЛЦУ від 20.01.2016 його прийнято на посаду Єпископа Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України з 01.02.2016.

Синодом Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України прийнято рішення припинити з 09.10.2018 повноваження ОСОБА_1 як Єпископа Церковного управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України, обрано терміном на один рік ОСОБА_2 .

У подальшому, 11.10.2018, відповідно до рішення Синоду НЄЛЦУ від 10.10.2018 про продовження повноважень діючого ЄпископаНЄЛЦУ на новий строк, керуючись положенням Статуту НЄЛЦУ, позивача призначено на посаду керівника Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України для поточного керівництва та репрезентації Церкви з 11.10.2018 строком на шість років.

Синодом Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України 31.10.2020 проведено засідання, на якому були прийняті рішення, зокрема, про обрання ОСОБА_2 . Єпископом відповідача строком на п`ять років та призначення його на посаду керівника відповідача.

Також відповідачем 13.05.2021 було прийнято наказ про звільнення позивача з посади Єпископа відповідача на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 13.05.2021. Указаний наказ був предметом судового розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду від 13.09.2022 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрито провадження у справі № 522/20933/21за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» в частині позовних вимог про визнання недійсними рішень, оформлених Протоколом засідання Синоду № 31/10 від 30 жовтня 2020 року Релігійної Організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України», визнання недійсним Статуту Релігійної Організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» (), затвердженого Протоколом засідання Синоду Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України № 31/10 від 31 жовтня 2020 року, скасування Наказу Релігійної Організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» () № 01/05/21 від 13 травня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади Єпископа Релігійної Організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, поновлення ОСОБА_1 на посаді Єпископа Релігійної Організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» (), стягнення з Релігійної Організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» () на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з його незаконним звільненням з посади Єпископа Релігійної Організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України».

Позивач указує, що наказ йому не вручався, не надсилався, а про його існування він дізнався лише у травні 2022 року у зв`язку з отриманням від представника відповідача клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог, які не підлягають розгляду судом.

Указує, що з ним не проведено розрахунку в частині виплати вихідної допомоги в розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток у зв`язку з його звільненням за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та він не одержував письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільнені, як то передбачено вимогами ст. ст. 47, 233 КЗпП України.

Позивач стверджує про обов`язок відповідача виплатити йому вихідну допомогу в розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати вихідної допомоги, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування дотримання строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України зазначає, що указана норма в актуальній редакції співвідносить початок процесуального строку звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні з одержанням ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Водночас позивачем при звільненні не було отримано ані письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, ані вихідну допомогу, ані копію наказу про звільнення, ані трудову книжку.

Вважає, що процесуальний строк, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України з 19.07.2022, для звернення до суду з вимогами про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, ще не розпочато, оскільки роботодавець не виконав свого обов`язку, передбаченого ст. ст. 47, 116 КЗпП України щодо видачі працівникові письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, яке працівником не одержано, що є обов`язковою умовою для початку перебігу строку.

Посилаючись на наведене просить стягнути з Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» на його користь вихідну допомогу у розмірі 36 000 грн та середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 24 000 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2023 у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2024 ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив від відповідача на позовну заяву до суду не надходив.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано в Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України»: письмове повідомлення про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми при звільненні за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України; докази надсилання Релігійною організацією «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» та отримання ОСОБА_1 письмового повідомлення про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми при звільненні за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, наказу Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» №1/05/21 «Про призначення Єпископа» від 13.05.2021 та трудової книжки ОСОБА_1 ; докази перерахування ОСОБА_1 від Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» сум вихідної допомоги при звільненні за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України; штатний розпис Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» станом на 13.05.2021.

На виконання вищевказаної ухвали суду 09.03.2026 представником відповідача подано письмові пояснення щодо часткового виконання ухвали суду про витребування доказів, в яких він зазначає, що посилання позивача на те, що він дізнався про своє звільнення лише у травні 2022 року під час розгляду справи № 522/20993/21 не відповідає дійсності, після звільнення позивача з 13.05.2021, протягом травня-червня публічно через проведення прес-конференції, опублікування відповідного оголошення в газеті «Голос України» так і надіслання ОСОБА_1 офіційних листів йому пред`явлено вимогу щодо передачі оригіналів або за їх відсутності копій усієї документації, яка була надана відповідачем позивачу як новообраному ОСОБА_3 у період 2013-2015 років, створеної упродовж 1993-2015 років, а також документації, створеної у період з 2015 року по теперішній час. Однак до цього часу документація позивачем не передана.

29.06.2021 представники відповідача отримали доступ до приміщення канцелярії НЄЛЦУ та низки об`єктів нерухомого майна та виявили відсутність практично усієї офіційної документації, в тому числі з питань праці. Цього ж дня Президентом Синоду Гроссом О. у присутності представника відповідача ОСОБА_4 та диякона ОСОБА_5 було здійснено спробу вручення позивачу копії наказу від 13.05.2021 № 01/05/21 «Про призначення Єпископа», але ОСОБА_1 відмовився від його отримання. 08.09.2021 відповідачем повторно надіслано позивачу на обидві відомі адреси нерухомого майна копію наказу про звільнення та трудову книжку (на адресу реєстрації), однак ці відправлення повернулися «за закінченням терміну зберігання».

Також зазначає, що позивач ініціював низку судових спорів (справи № 522/20933/21, № 522/13185/21, 522/17607/21, 916/40/22).

У подальшому позивачу неодноразово надсилалися накази про звільнення та трудова книжка, однак у всіх процесуальних документах у тому числі у зазначених справах та інших, позивач для листування вказував власну адресу реєстрації, за якою кореспонденцію не отримував, а з 20.07.2021 взагалі не мав нерухомості у власності, що робило практично неможливим вручення йому копії наказу про звільнення та трудової книжки, оскільки за адресою реєстрації він не проживав, на зв`язок не виходив, жодних відомостей про своє місцеперебування не надавав, а також про отримання копії наказу чи трудової книжки не звертався та не прибував у визначений час до відповідача.

Зазначає, що зважаючи на поведінку позивача як колишнього керівника, серед документів вдалося віднайти копію штатного розпису відповідача станом на 13.05.2021, який надався позивачем в інших справах та до Офісу протидії рейдерству. Вжиті заходи щодо відшукування інших доказів, вказаних в ухвалі суду від 15.08.2025 не дали результатів, а тому відповідач повідомляє про неможливість виконання ухвали суду в частині надання письмового повідомлення про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми при звільненні за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, доказів надіслання відповідачем та отримання позивачем письмового повідомлення про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, докази перерахування позивачу від відповідача сум вихідної допомоги при звільненні за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Відповідач просив урахувати наведені обставини при ухваленні рішення.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

У матеріалах справи наявні заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Представником відповідача адвокатом Карташовим А. Г. 09.03.2026 подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Відповідно до наказу № 2 НЄЛЦУ від 10.02.2014 «Про призначення нового керівника НЄЛЦУ», відповідно до рішення Синоду НЄЛЦУ від 22.10.2013 про обрання нового Єпископа, ОСОБА_1 призначено на посаду керівника Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України для поточного керівництва та репрезентації Церкви з 10.02.2014 строком на шість років.

Наказом НЄЛЦУ від 20.01.2016 ОСОБА_1 прийнято на посаду Єпископа Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України з 01.02.2016 з окладом відповідно до штатного розпису.

Синодом Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України 09.10.2018 прийнято рішення припинити з 09.10.2018 повноваження ОСОБА_1 як Єпископа Церковного управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України, обрано Єпископом терміном на один рік ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу № 111018/1 від 11.10.2018 «Про призначення керівника НЄЛЦУ», відповідно до рішення Синоду НЄЛЦУ від 10.10.2018 про продовження повноважень діючого Єпископа НЄЛЦУ на новий строк, керуючись положенням Статуту НЄЛЦУ, Серге Машевські призначено на посаду керівника Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України для поточного керівництва та репрезентації Церкви з 11.10.2018 строком на шість років.

Синодом Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України 31.10.2020 проведено засідання, на якому прийнято рішення, зокрема, про обрання ОСОБА_2 . Єпископом відповідача строком на п`ять років та призначення його на посаду керівника відповідача.

Відповідно до наказу НЄЛЦУ № 1/05/21 від 13.05.2021 звільнено ОСОБА_1 з посади Єпископа Церковного управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 13.05.2021.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

До «усіх виплат» (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати) також належить і виплата вихідної допомоги.

Чинним національним законодавством закріплено правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему установлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Отже, у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України, звільненому працівнику виплачується роботодавцем вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з не залежних від працівника обставин.

Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, що виплачуються працівникові при звільненні, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Тобто основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 08 лютого 2024 року у справі № 640/22254/21, від 28 вересня 2023 року у справі № 640/14858/21, від 29 листопада 2022 року у справі № 200/4481/21.

Ключовою метою вихідної допомоги (як окремої грошової виплати, що не відноситься до заробітної плати) є компенсування звільненому працівнику відсутності доходу. При цьому, підставою для такої виплати є те, що працівник втратив роботу не з власної волі.

У постанові Верховного Суду від 04 травня 2018 року у справі № 808/858/16 вказано, що: «аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Як слідує з матеріалів справи позивача ОСОБА_1 з 13.05.2021 звільнено з посади Єпископа Церковного управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з чим позивач має право на виплату вихідної допомоги від відповідача.

Відповідачем не надано доказів виплати позивачу суми вихідної допомоги у строк, встановлений законодавством, та не спростовано обґрунтованості позову в цій частині.

Обчислення вихідної допомоги здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу 2 Порядку для вирахування вихідної допомоги у зв`язку із звільненням середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 розділу 3 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 4 розділу 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як слідує зі штатного розпису НЄЛЦУ від 12.07.2021 оклад Єпископа становить 6 400 грн на місяць.

У березні 2021 року кількість робочих днів складала 22, у квітні 2021 року також 22.

Таким чином, середньоденна заробітна плата становить: (6 400 грн + 6 400 грн) / (22+22) = 290, 90 грн.

Ураховуючи, що суд вирішує спір в межах позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума вихідної допомоги в розмірі 36 000 грн.

Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 117 КЗпП (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1992 року №100 (далі Порядок №100) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, у якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацами 1, 3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох, місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів/(годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Виходячи з пунктів 2, 8 Порядку №100, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість днів вимушеного прогулу. Водночас середньоденна заробітна плата є часткою розміру заробітної плати за останні два місяці перед звільненням та кількості відпрацьованих днів у такому періоді (кількості днів, за які нараховувалася заробітна плата).

Заявляючи позовні вимоги в цій частині, позивач, посилаючись на принципи добропорядності, розумності та справедливості, зважаючи, що сплата повної суми середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги за 4 місяці, що становить 24 000 грн.

Беручи до уваги, що суд вирішує спір в межах позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягаєсередній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги в розмірі 24 000 грн.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Також суд вважає, ураховуючи фактичні обставини справи, що позивачем не пропущено строк звернення до суду у розумінні ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь позивача в розмірі 1 073, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги задовольнити.

Стягнути з Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) грн та середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн.

Стягнути з Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач - Релігійна організація «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України», , м. Одеса, вул. Новосельського, 68.

Повне судове рішення складено 13.03.2026.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА

09.03.26