Справа № 487/8491/25
Провадження № 2/487/639/26
12.03.2026 м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої судді Скоринчук К.М.,
секретаря судового засідання Кабівничої А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Південна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на спадкове майно,
У Заводський районний суд м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Південна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовано тим що, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Позивач та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги майна померлого. ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини. Позивач, прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадкове майно за законом. Однак, нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з огляду на неможливість визначення складу спадкового майна після смерті її чоловіка, оскільки договір купівлі-продажу спадкової квартири не було нотаріально посвідчено. За вказаних обставин позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 18.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 16.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
Представник позивача адвокат Кучерява Т.Ю., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1170643 від 30.09.2025, подала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення.
У судове засідання відповідачі та третя особа, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, не з`явилися, правом на відзив не скористалися.
Надіслані рекомендовані поштові повідомлення повернулися з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення учасників про розгляд справи, ураховуючи заяву представника позивача про відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Ураховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України
Дослідивши письмові матеріали справи та надавши оцінку наявним доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що 31.03.1998 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_1 , уклавши договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на Південній товарній біржі.
У договорі зазначено, що він не підлягає нотаріальному посвідченню.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер та позивачка, яка уклала з ним шлюб 12 жовтня 2007 року, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадкове майно за законом. Однак, їй було відмовлено з підстав не посвідчення договору купівлі-продажу квартири нотаріально. Вказана обставина створила позивачці перешкоди у оформленні спадкових прав.
Відповідно до ст. 5 ЦК України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
При цьому, п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Отже, правовідносини щодо купівлі-продажу спірного майна виникли у 1998 році, тому для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Так, статтею 47 ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно змісту статті 15 Закону України «Про товарну біржу», чинній на час укладення угоди, яка предметом розгляду у даній справі:
Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:
а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;
б) якщо її учасниками є члени біржі;
в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. ( Частина третя статті 15 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2932-XII ( 2932-12 ) від 26.01.93 )
Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.
З аналізу вказаної статті та наданого позивачем договору купівлі-продажу є очевидним, що договір укладено з дотриманням вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу». Покупці зазначені членом біржі, біржова операція являла собою купівлю-продаж, договір зареєстровано на біржі у той же день. Отже, договір купівлі-продажу у відповідності до вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» вважався укладеним.
Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі ст. 47 ЦК УРСР тягне недійсність договору.
Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених.
Згідно зі статтею 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР).
Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.
Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.
Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин та втратила чинність 06.11.2009) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.
Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої статті 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 101, 102, 105, 114, 226 ЦК ).
Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що сторонами виконано усі узгоджені умови, мамою було здійснено реєстрацію права власності на придбану квартиру в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, а на даний час здійснити нотаріальне посвідчення договору неможливо в зв`язку із неможливістю знайти відповідача.
Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом встановлено, що між сторонами правочину мав місце договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає частина перша статті 227 ЦК УРСР, але він був письмо укладений, зареєстрований Південною товарною біржею та у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. Обидві сторони виконали умови договору, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки договір купівлі-продажу, оформлений біржею, містить відмітку про відсутність необхідності його нотаріального посвідчення.
В частині заявлених вимог щодо визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. ст. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
З часу укладення договору купівлі-продажу квартира АДРЕСА_2 , вона належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , яка доводилася дружиною ОСОБА_5 та матір`ю ОСОБА_2 , які прийняли спадщину після її смерті шляхом спільного проживання зі спадкодавицею на час смерті. Спадкоємці прийняли спадщину, але не оформили нотаріально.
Однією з причин відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус зазначила неможливість визначення складу спадкового майна.
В п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказано, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно(п. 3.3).
У п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.
Оскільки після смерті ОСОБА_6 спадкоємці першої черги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 прийняли спадщину то їх частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 стали рівними. Тобто, частка ОСОБА_5 на час його смерті у праві спільної власності на квартиру становила ідеальної частки у праві спільної сумісної власності.
Ураховуючи, що відповідач ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5 , а ОСОБА_1 прийняла спадщину після його смерті, як свого чоловіка, суд вважає, що позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 10, 13, 18, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Задовольнити позовні вимоги.
Визнати, що частка у праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_2 , станом на час його смерті становила частки.
Визнати за ОСОБА_1 права власності на частки квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду в порядку ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку - до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідачеві, який не з`явився в судове засідання, направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_3 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий 11.03.1997, остання відома адреса: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 ;
Суддя: К.М. Скоринчук