Справа № 216/9331/25
провадження 2/216/1829/26
РІШЕННЯ

іменем України

25 лютого 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.

за участю секретаря судового засідання Шакули Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і залученням до участі у справі третьої особи на стороні позивача - виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про захист прав малолітньої дитини,-

встановив:

Позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від яких вони мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалось, що призвело до того, що починаючи з квітня 2023 року відповідач почала проживати окремо. З цього часу спільна дитина сторін проживає разом з позивачем. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин з цивільною дружиною позивач взяв на себе всі батьківські обов`язки, самостійно виховує та утримує сина, який залишився проживати разом з ним. Позивач спроможний забезпечити сина всім необхідним. Дитина відвідує школу, позашкільні гуртки, облікована в медичних установах. Позивач забезпечує свого сина харчуванням, ліками, одягом, піклується про стан його здоров`я, займається його навчанням та розвитком, як духовним так і фізичним. Мати дитини, ОСОБА_2 , не приймає участі у вихованні та утриманні спільної дитини, спілкується з нею лише іноді, самоусуналася від виконання своїх обов`язків. Встановлення факту того, що дитина перебуває на утриманні та вихованні позивача, необхідно задля реалізації її прав та обов`язків, визначених Сімейним кодексом України, в тому числі можливості представляти інтереси неповнолітньої дитини у державних та комунальних закладах, бути представником під час оформлення медичних документів у закладах охорони здоров`я, органах влади для отримання соціальної допомоги. Також, нагальним є вирішення питання стосовно переміщення дитини за кордон без документального оформлення згоди матері. Іншого позасудового порядку встановлення даних фактів, передбаченого законом, немає. З огляду на такі обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте до суду не з`явилася, надала до суду заву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує, щодо задоволення їх судом.

Представник служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до суду не з`явилася, надала до суду акт обстеження умов проживання за місцем проживання відповідача, просила розглядати справу за відсутності представника органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до таких висновків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК).

У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України.

Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить.

Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (яка була ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами 1 та 2 ст. 27 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі доцільно звернути увагу на постанову Верховного Суду від 26.01.2023 у справі №164/812/21, в якій суд зазначив: «з огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довела позивачка, що проживання дитини з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідач - матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13.03.2019.

Відповідно до Витягу з реєстру Криворізької територіального громади від 12.01.2026 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом від 10.02.2026, складеного зі слів сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , з квітня 2023 року ОСОБА_6 постійно проживає один зі своїм сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою Казанківської гімназії №2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученем 1-го класу Казанківської гімназії №2 ім. Д.Кременя Баштанського району Миколаївської області. Батько дитини бере активну участь у вихованні та навчанні сина, займає активну громадянську позицію щодо заходів, які проходять на базі закладу.

Як слідує з характеристики з місця навчання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час навчання зарекомендував себе як здібна розумна дитина, має високі досягнення у навчанні, бере активну участь у позаурочному житті класу. Є дружнім та добрим, по товариські відноситься до всіх дітей у класі, має лідерські здібності. Батько дитини, ОСОБА_1 , бере активну участь у шкільному житті дитини, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, забезпечує високий рівень навчання дитини.

Відповідно до довідок з медичних закладів, зокрема, КНП «Казанківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Казанківськорї селищної ради та ТОВ «Сімейна клініка ПМС», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , облікований у медичних установах, має задовільний стан здоров`я, відповідає віковим нормам, вакцинація проведена за віком. Відповідно до наявної інформації, запис дитини на прийом до сімейного лікаря здійснював батько ОСОБА_1 , який і приводив дитину на прийом. Рецепти на придбання ліків виписувались і передавались батьку.

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 11.02.2025, за адресою: АДРЕСА_2 умови проживання задовільні. В квартирі чисто та затишно, кімнати мебльовані, облаштовані побутовою технікою, наявні усі енергоносії. Малолітній ОСОБА_7 має окрему кімнату, де є ліжко, стіл для навчання. Дитина забезпечена повноцінним харчуванням, одягом взуттям за віком і за сезоном. За цією адресою постійно проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина має дружні стосунки з батьком, якого любить та поважає. Батьком дитини, ОСОБА_1 , створені належні умови для повноцінного життя і розвитку сина.

Крім цього, відповідач ОСОБА_8 надала до суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи без її участі, не бажає змінювати своє ставлення до виховання та утримання дитини, підтверджує, що діййно проживає окремо від дитини та не спілкується з сином, у зв`язку з цим не заперечує, щодо встановлення факту самостійного виховання та знаходження сина на утриманні батька, а також стягнення аліментів.

Таким чином, з наведеного слідує, що мати малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків з утримання та виховання свого сина, на теперішній час мешкає окремо від дитини, не цікавиться його життям та не вживає жодних заходів для налагодження стосунків, що свідчить про свідоме небажання приймати участь в житті малолітнього сина.

Приймаючи до уваги, що встановлення вказаних фактів необхідно позивачу для реалізації свого права на свободу пересування, подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, а встановити дані факти в позасудовому порядку неможливо, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про встановлення факту.

Разом з цим, відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В пункті 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За приписами статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідач ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати свого малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками, щодо способу утримання дитини не досягнуто.

На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що доказів про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх осіб або непрацездатних осіб не встановлено, суд погоджується з вимогами позивача та вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами дитини, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов`язання щодо утримання.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду та становить 1211,20 грн.

Отже, з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1211,20 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-78, 81, 258, 263, 268, 354, 355 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і залученням до участі у справі третьої особи на стороні позивача - виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про захист прав малолітньої дитини - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері - ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 25 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді судового збору, у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- третя особа: виконком Центрально-Міської районної в місті ради, , місцезнаходження: м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ