УХВАЛА

11 березня 2026 року

м. Київ

справа № 283/1563/25

провадження № 61-2945ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської областівід 29 вересня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чоповицької селищної ради про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чоповицької селищної ради, в якому просив стягнути з відповідача: витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн; втрачену вигоду в розмірі 20 000,00 грн; моральну шкоду в розмірі 13 056,00 грн.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 29 грудня 2025 року,відмовлено в задоволенні позовних вимог.

04 березня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн * 30 = 99 840,00 грн). Тобто ці cправа є малозначною в силу вимог закону.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що справа оскаржується до Верховного Суду згідно з підпунктами а), б), в) г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, зокрема, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах, посилаючись на те, що йдеться не про приватний конфлікт двох осіб, а про стандарти поведінки публічної влади у суді та межі допустимого використання судового процесу органом, який зобов`язаний діяти в межах повноважень і у спосіб, передбачений законом. В інших категоріях справ суди визнають, що процесуальні права мають здійснюватись не формально, а добросовісно, і що зловживання породжує юридичні наслідки. Відсутність єдиної позиції Верховного Суду щодо деліктної відповідальності за повторне процесуальне переслідування органом влади призводить до розбалансування судової практики.

Особа позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи. З огляду на те, що предметом спору є повторюваність поведінки органу влади, сам характер правопорушення є триваючим (повторним): існує ризик, що орган місцевого самоврядування і надалі ініціюватиме пов`язані процеси або аналогічні вимоги щодо землі (оренди).

Справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи. Це має значення для широкого кола осіб, оскільки практика органів місцевого самоврядування щодо землі, оренди, платежів тощо є масовою, а повторювані процеси - типова управлінська проблема.

Винятковість для скаржника обумовлена тим, що без касаційного перегляду для нього закріплюється підхід про відсутність протиправності у повторній процесуальній поведінці органу і фактично унеможливлюється отримання ефективного відшкодування шкоди від органу влади за статтею 1173 ЦК України.

Суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних. Малозначність не може визначатися виключно сумою. У цій справі предмет доказування та правової оцінки включає в себе: застосування спеціальної деліктної відповідальності органу влади та її співвідношення з загальними нормами; критерії протиправності у формі процесуального зловживання, тобто аналіз меж реалізації права на судовий захист у світлі статей 13, 44 ЦПК України; оцінку правової визначеності як складової верховенства права у контексті повторного ініціювання однотипних процесів після процесуальних рішень судів; складний причинний зв`язок між повторними позовами. Це комплексна правова конструкція, яка вимагає касаційного правового контролю і не може бути «вилучена» з касаційного перегляду лише через суму.

Вказуючи на фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, заявник не навів обґрунтованих доводів на підтвердження існування виключної правової проблеми у спірних правовідносинах, яка полягає вирішенню. Доводи, які викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин та доказів у справі, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати єдність судової практики. Тому посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права, із зазначенням підстав касаційного оскарження, фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням, і, відповідно, не свідчить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес або виняткове значення для заявника.

Разом з тим, заявник не зазначає, в яких інших справах він буде позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням.

Доводи про те, що суд помилково визнав цю справу малозначною, необґрунтовані, оскільки ця справа не належить до тих, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, а ціна позову у справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA G?MEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської областівід 29 вересня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 грудня 2025 року у справі № 283/1563/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко