КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/6835/25
Провадження № 2/947/205/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року

Київський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди

завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

та за зустрічною позовною заявою

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про відшкодування матеріальної шкоди

завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 20.02.2025 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 135104,92 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 08.11.2024 року о 17:45 год. в місті Одесі по вул. Євгена Чикаленка, 39А, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Tesla Model S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , та автомобілем «Кіа К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2024 року у справі №947/36404/24, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2024 року у справі №947/36402/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року, як вказує позивачка, належний їй автомобіль «Tesla Model S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , також зазнав механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Згідно зі Звітом суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 № 11-008 про оцінку вартості матеріального збитку від 12.01.2025 року: вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється, марки «Tesla Model S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату дорожньо- транспортної пригоди становить - 194462,16 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ, що оцінюється марки «Tesla Model S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на дату ДТП. становить - 464672,01 грн. Ринкова вартість КТЗ, що оцінюється марки «Tesla Model S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування аварійних пошкоджень на дату ДТП, становить -686 720,12 грн.

Позивачка в обґрунтування позову також вказує, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року, була застрахована в ПАТ «СК «УСГ», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №219960453, який був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 160 000, 00 грн., франшиза 0 грн.

Як вказує позивачка, з огляду на факт обопільної вини осіб які керували транспортними засобами та визначення рівного ступеню вини кожного учасника ДТП, розрахунок страхового відшкодування було здійснено в сумі 97231,08 грн., з розрахунку 50% від вартості матеріального збитку, який встановлено в сумі 194 462,16 грн.

24.01.2025 року ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 97231,08 грн.

У зв`язку з чим, як вказує позивачка ОСОБА_1 , невідшкодована різниця між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу «Tesla Model S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який становить 464 672,01 грн., та сумою виплаченого страхового відшкодування ПАТ «СК «УСГ» в сумі 97231,08 грн., з урахуванням обопільної вини обох водіїв та застосуванню обов`язку з відшкодування у розмірі 50% від суми збитків, становить 135104,92 грн. (464672,01/2 97231,08).

Оскільки, відповідачем ОСОБА_2 вказану суму шкоди в добровільному порядку не сплачено, як вказує позивачка ОСОБА_1 , вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 12.03.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

28.03.2025року до суду від представника первісного відповідача Днищенко О.А. надійшло клопотання про перехід до розгляду справив порядку загального позовного провадження та призначення дати і часу проведенні підготовчого судового засідання.

Також, до суду від представника первісного відповідача Днищенко О.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що позивачкою ОСОБА_1 безпідставно ототожнюється у позові матеріальна шкода та відновлювальний ремонт, що згідно з наданим звітом, є різними поняттями. Також представник відповідача ОСОБА_2 вказує, що позивачка ОСОБА_1 просить суд стягнути відновлювальний ремонт за автомобіль «Tesla Model S» реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак до позову не надано жодних доказів на підтвердження проведення відновлювального ремонту, а відтак заявлені вимоги вважає безпідставними.

Тієї ж дати, 28.03.2025 року до суду надійшов від відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зустрічний позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму франшизи в сумі 3200,00 грн. та на користь ОСОБА_3 різницю між вартістю матеріальної шкоди та недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 52070,76 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування зустрічного позову, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються на те, що інший автомобіль марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був пошкоджений у дорожньо-транспортній пригоді яка мала місце 08.11.2024 року, на праві власності належить ОСОБА_3 , а також належить до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Як вказує ОСОБА_2 , він та ОСОБА_1 визнані винними у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а відтак наявна спільна вина у її події.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова Компанія «УСГ» за полісом ЕР-219123670, який був дійсним на момент дорожньо-транспортної пригоди 08.11.2024 року, відповідно до якого розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 160 тисяч гривень на одного потерпілого, а розмір франшизи становить у розмірі 3200 гривень.

Як зазначають позивачі за зустрічним позовом, ОСОБА_3 подала заяву до страхової компанії ГІАТ «СК «УСГ» про виплату страхового відшкодування по пошкодженому автомобілю «КІА К5» реєстраційний номер НОМЕР_3 .

14 січня 2025 року ОСОБА_3 отримала страхове відшкодування пошкоджень автомобіля «КІА К5» реєстраційний номер НОМЕР_3 від страхової компанії ПАТ «СК «УСГ» в розмірі 48870 гривень 76 копійок.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 13.01.2025 року розмір матеріальної шкоди нанесеного позивачам пошкодженого автомобіля становить 104141 (сто чотири тисячі сто сорок одна) тисяча гривень 52 коп.

У зв`язку з тим, що наявна вина обох водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як вказують позивачі за зустрічним позовом, страхова компанія відшкодувала лише 50% (п`ятдесят відсотків) від повної матеріальної шкоди, та за вирахуванням франшизи.

За наслідком чого, позивачі за зустрічним позовом вважають, що згідно з ч. 1 ст. 1166, 1187 ЦК України, відповідач ОСОБА_1 , повинна виплатити позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суму у розмірі 55270,76 грн., з розрахунку 104141,52 гривень, що становить матеріальний збиток завданий внаслідок ДТП - 48870,76 гривень, що становить виплату страхової компанії ПАТ «СК «УСГ» + 3200 (франшиза) = 55270 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті сімдесят) гривень 76 коп.

У зв`язку з чим, позивачі за зустрічним позовом просять суд стягнути з ОСОБА_1 різницю між матеріальною шкодою та недоплаченою виплатою страхової компанії у розмірі 52070 гривень 76 коп. на користь ОСОБА_3 , як власника пошкодженого транспортного засобу та суму франшизи у розмірі 3200 гривень потерпілому ОСОБА_2 , як водієві пошкодженого транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді.

15.05.2025 року судом було ухвалено прийняти вказану зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 .

Стороною позивача за первісним позовом ОСОБА_1 відзив на зустрічним позовну заяву не надано.

23.09.2025 року судом було ухвалено закрити стадію підготовчого провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні по суті.

У судове засідання призначене на 26.02.2026 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Однак, 25.02.2026 року до суду від представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що підтримує зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які просить суд задовольнити, а у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити повному обсязі.

Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судом підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України не встановлено.

За наслідком викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності учасників справи за наявними документами в матеріалах справи.

За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 10.03.2026 року о 13 год. 30 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.

Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 08.11.2024 року о 17:45 годин по вул. Є.Чиклаенка, 39 в м. Одесі, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля марки «TESLA Model S», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Як вбачається, відносно кожного з водіїв складено протокол про адміністративне правопорушення за наслідком порушення правил дорожнього руху у зазначеній пригоді.

Так, постановою судді Київського районного суду м. Одеси Войтова Г.В. від 09.12.2024 року у справі №947/36404/24, визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. Накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 850 гривень, а також стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно з вказаною постановою, суть адміністративного правопорушення полягає у тому, що: «08.11.2024 року о 17:45 годин на вул. Є.Чиклаенка, 39 в м. Одесі, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем TESLA Model S державний номер НОМЕР_4 , порушила вимоги п. 10.4 «Правил дорожнього руху України», здійснила проїзд на заборонний жовтий сигнал світлофору, при повороті ліворуч, не надала перевагу водієві зустрічного руху та скоїла зіткнення з автомобілем КІА К5 державний номер НОМЕР_2 . Від дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.».

Постанова судді Київського районного суду м. Одеси Войтова Г.В. від 09.12.2024 року у справі №947/36404/24 , не оскаржувалась та набрала законної сили 20.12.2024 року.

Такою, постановою судді Київського районного суду м. Одеси Чаплицького В.В. від 12.12.2024 року у справі №947/36402/24, визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 гривень 00 копійок, а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з вказаною постановою, суть адміністративного правопорушення полягає у тому, що: «08.11.2024 року о 17:45 годині, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Kia K5, д.н.з. НОМЕР_2 ,за адресою: м.Одеса, вул.Євгена Чикаленка, 39А, здійснив проїзд перехрестя на заборонний жовтий сигнал світлофора, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом Tesla Model S. д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.». Вказаною постановою також встановлено, що ОСОБА_2 дійсно здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.п. г) п.8.7.3. ПДР.

Постанова судді Київського районного суду м. Одеси Чаплицького В.В. від 12.12.2024 року у справі №947/36402/24 , не оскаржувалась та набрала законної сили 24.12.2024 року.

Тексти вказаних постанов оприлюднені та наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а їх текст відповідає наданим до суду копіям цих постанов.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.

В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наслідком чого, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 08.11.2024 року о 17:45 годин по вул. Є.Чиклаенка, 39 в м. Одесі, за участі двох транспортних засобів: автомобіля марки «TESLA Model S», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , сталась зі спільної вини обох водіїв вказаних транспортних засобів, як учасників цієї пригоди, кожним з яких було допущено по одному порушення правил дорожнього-руху, обставини з чого додатковому доказуванню під час розгляду даної справи не підлягають.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі: марки «TESLA Model S», реєстраційний номер НОМЕР_4 , та марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримали механічні пошкодження.

Щодо пошкодженого транспортного засобу марки «TESLA Model S», реєстраційний номер НОМЕР_4 , судом встановлено, що останній станом на час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року, був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 01.02.2024 року.

Цивільна правова-відповідальність ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу марки «TESLA Model S», реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року, була застрахована у ПАТ «СК «УСГ» на підставі полісу №ЕР-219123670 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зі строком дії з 29.01.2024 року по 28.01.2025 року включно, згідно з яким ліміт розміру за шкоду заподіяну майну потерпілого становить в сумі 160000,00 грн., розмір франшизи 3200,00 грн.

У відповідності до звіту №11-008 фахівця-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження автомобіля марки «TESLA Model S», складеного 12.01.2025 року ФОП ОСОБА_4 , за замовленням ПАТ «УСГ», встановлено, що:

- ринкова вартість автомобіля «Tesla Model S», держ. номер НОМЕР_5 , на дату оцінки (12.01.2025 року), визначена без урахування отриманих в ДТП 08 листопада 2024 року пошкоджень, складала 686720 гривень 12 копійок;

- вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП 08 листопада 2024 року автомобіля «Tesla Model S», держ. помер НОМЕР_5 , на дату оцінки становить 464672 гривні 01 копійка;

- коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля «Tesla Model S», держ. номер НОМЕР_5 , на дату ДТП ( 08 листопада 2024 року ) визначено рівним 0,7;

- коефіцієнт фізичного зносу передньої правої шини автомобіля «Tesla Model S», держ. номер НОМЕР_5 , на дату ДТП (08 листопада 2024 року) визначено рівним 0,31;

- вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження в ДТП 08 листопада 2024 року автомобіля «Tesla Model S», держ. номер НОМЕР_5 , визначена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових (0,7) та автошин (0,31), становить 194462 гривні 16 коп.

Щодо іншого пошкодженого транспортного засобу марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , судом встановлено, що останній станом на час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року, був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 30.09.2020 року.

Власник вказаного транспортного засобу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який був водієм даного транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року, перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 від 15.12.2015 року.

Також у поданому зустрічному позові, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 особисто визнано факт, що в силу положень статті 60 СК України, вказаний транспортний засіб марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить їм на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до листа МТСБУ від 30.01.2025 року за вих. №9-03/3238 повідомлено, що станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року, цивільна правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «СК «УСГ» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №219960453, зі строком дії з 23.03.2024 року по 22.03.2025 року, згідно з яким ліміт розміру за шкоду заподіяну майну потерпілого становить в сумі 160000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн.

У відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування складеного ПАТ «СК «УСГ» 13.01.2025 року, в рамках визначення суми страхового відшкодування ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року, розмір матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту зносу, визначено в сумі 104141,52 грн.

Як вбачається кожен з власників вищевказаних транспортних засіб пошкоджених у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року, з врахуванням обопільної вини у даній пригоді, звернулись до Страховика винної особи, який є спільним ПАТ «СК «УСГ».

Так, у відповідності до наданих до суду доказів вбачається, що позивачеві за первісним позовом ОСОБА_1 , як власнику пошкодженого транспортного засобу марки «TESLA Model S», реєстраційний номер НОМЕР_4 , зі сторони Страховика ПАТ» СК «УСГ» виплачено 24.01.2025 року страхове відшкодування, з урахуванням розміру франшизи в сумі 0,00 грн., у розмірі 97231,08 грн., що становить 50 % від встановленого у звіті 11-008 від 12.01.2025 року розміру матеріального збитку в сумі 194462 гривні 16 коп. (194462,16 / 2 =97231,08). Виплата страхового відшкодування підтверджується наданою до суду випискою АТ «КП «Приватбанк» по надходженням коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Щодо розміру страхового відшкодування власникові іншого пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року, транспортного засобу марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_3 , то у відповідності до вищевказаного розрахунку суми страхового відшкодування складеного ПАТ «СК «УСГ» 13.01.2025 року, вбачається, що виходячи з встановленої суми розміру матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту зносу в сумі 104141,52 грн., страховиком визначено розмір страхового відшкодування у вказаному розмірі, яке на підставі положень статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було зменшено на суму 52070,76 грн., тобто на 50%, та з виключенням розміру франшизи в сумі 3200,00 грн., визначено до сплати страхове відшкодування в сумі 48870,76 грн. (104141,52/2 =52070,76; 52070,76 - 3200 = 48870,76). Виплата суми страхового відшкодування ОСОБА_3 у зазначеній сумі 48870,76 грн. підтверджується платіжною інструкцією №51308 від 14.01.2025 року.

Як вбачається, позивачкою ОСОБА_1 у даній справі заявлено до стягнення винної особи у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_2 розмір шкоди, що становить різницю між вартістю виплаченого страхового відшкодування та 50% визначеного розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «TESLA Model S», реєстраційний номер НОМЕР_4 , а саме в сумі 135104,92 грн. (464672,01 / 2 = 232 336,00; 232336,00 97231,08 = 135104,92), виходячи з обопільної вини двох водіїв у дорожньо-транспортній пригоді.

Позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявлено до стягнення з ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 52070,76 грн., що становить різницю між визначеним страховою компанією розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням, та суму франшизи в сумі 3200,00 грн., що в цілому заявлено до стягнення у розмірі 55270,76 грн.

Виходячи з заявлених позовних вимог за первісним позовом та зустрічним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями частини 1статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Зобов`язання щодо відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

У пункті 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18 (провадження № 61-13747св19).

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій.

Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України.

Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством; (стаття 1 Закону України «Про страхування» (Закон №1909-IX).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Суд зазначає, що на момент настання спірної дорожньо-транспортної пригоди 08.11.2024 року, як і поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо кожного з водіїв у даній дорожньо-транспортній пригоді, були також укладені у 2024 році, а відтак під час дії Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV (який втратив чинність 01.01.2025 року).

Пунктом 6 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року № 3720-IX в діючій редакції передбачено, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону.

Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).

Отже, приймаючи, що договори страхування кожного з водіїв дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року, з приводу чого виник спір у даній справі, був укладений в період дії Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV, до даних правовідносин підлягають застосування положення цього Закону.

Законом №1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22, 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пункт 7.1 статті 7 зазначеного Закону передбачено, що розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб.

Пунктом 9.1 статті 9 Закону №1961-IV передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно зі статтею 12 Закону № 1961-IV , розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується

Відповідно до ст.36 зазначеного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) дійшла висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України№ 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Така ж позиція підтримана Верховним судом у постанові від 13.12.2023 року по справі № 759/28079/21 (ухвалою Великої палати Верховного Суду від 26.10.2023 року справу повернуто на розгляд до Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з недоцільністю розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема через відсутність виключної правової проблеми, наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів

Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19, від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Приймаючи вищевикладене в цілому, знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди 08.11.2024 року за адресою: вул. Є.Чиклаенка, 39 в м. Одесі, за участі двох транспортних засобів: автомобіля марки «TESLA Model S», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Як вже встановлено на підставі відповідних постанов суду, які набрали законної сили, кожен з учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за порушення кожним з них по одному правилу дорожнього руху, визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, та відповідно кожен з них притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 124 КУпАП.

Отже, вина у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року наявна в обох водіїв: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є обопільною та визначається судом в розмірі по 50% за кожним, у зв`язку з чим, кожен з них несе відповідальність з відшкодування шкоди, у визначеному законом розмірі, виходячи з розміру ступеню вини.

В межах розгляду первісного позову ОСОБА_1 , суд зазначає, що є встановленим належними доказами, що позивачка ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «TESLA Model S», реєстраційний номер НОМЕР_4 , пошкодженого у даній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року, а відтак має право на відшкодування завданої їй шкоди у розмірі 50% вартості, враховуючи обопільну вину двох водіїв.

У відповідності до звіту №11-008 фахівця-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження автомобіля марки «TESLA Model S», складеного 12.01.2025 року ФОП ОСОБА_4 , за замовленням ПАТ «УСГ», встановлено, що:

- ринкова вартість автомобіля «Tesla Model S», держ. номер НОМЕР_5 , на дату оцінки (12.01.2025 року), визначена без урахування отриманих в ДТП 08 листопада 2024 року пошкоджень, складала 686720 гривень 12 копійок;

- вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП 08 листопада 2024 року автомобіля «Tesla Model S», держ. помер НОМЕР_5 , на дату оцінки становить 464672 гривні 01 копійка;

- коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля «Tesla Model S», держ. номер НОМЕР_5 , на дату ДТП ( 08 листопада 2024 року ) визначено рівним 0,7;

- коефіцієнт фізичного зносу передньої правої шини автомобіля «Tesla Model S», держ. номер НОМЕР_5 , на дату ДТП (08 листопада 2024 року) визначено рівним 0,31;

- вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження в ДТП 08 листопада 2024 року автомобіля «Tesla Model S», держ. номер НОМЕР_5 , визначена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових (0,7) та автошин (0,31), становить 194462 гривні 16 коп.

Вказаний висновок стороною відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , як і визначені розміри шкоди завданої ОСОБА_1 , як власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Tesla Model S», реєстраційний номер НОМЕР_5 , не є спростованими, за наслідком чого судом приймається вказаний звіт №11-008 від 12.01.2025 року в якості належного доказу розміру завданої шкоди позивачеві ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 від страховика іншого транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , а саме від ПАТ «СК «УСГ» отримано в межах страхового ліміту страхове відшкодування в сумі 97231,08 грн., що становить 50% від визначеного у вказаному звіті розміру матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в сумі 194462 гривні 16 коп., приймаючи обопільну вину обох водіїв у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року.

Отже, різниця між завданим загальним розміром майнової шкоди ОСОБА_1 виходячи з вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу - 464672,01 грн. і виплаченою страховою виплатою (страховим відшкодуванням) що склало 97231,08 грн., становить 367440,93 грн.

Поряд з цим, оскільки вина у настанні дорожньо-транспортної пригоди обох водіїв є обопільною в розмірі по 50% кожного, у зв`язку з чим, виходячи з розміру відповідальності ОСОБА_2 у розмірі ступеню вини у відсотковому співвідношенні - 50%, суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про наявність в неї права на стягнення завданої їй шкоди у розмірі, що становить різницю між 50% завданих ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 шкодою у розмірі вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу в сумі 232336,00грн. (464672,01 / 2) і виплаченою страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 97231,08 грн., що становить 135104,92 грн. (464672,01/2 97231,08 = 135104,92 грн.).

Доказів сплати зазначеної суми завданої шкоди (збитків) виходячи з вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_1 , відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 до суду не надано.

Щодо заперечень сторони відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 розміру шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виходячи з вартості встановленого у звіті розміру відновлювального ремонту, за відсутності доказів на підтвердження його фактичного проведення, як реальних збитків, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 (провадження №61-26508св18) вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 363/218/16-ц, провадження № 61-9547св18, зазначено, що фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі 757/54513/16 зазначено, що системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

У даній постанові Верховний Суд також дійшов до висновків, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.

За наслідком чого, суд вважає аргументи відповідача за первісним позовом як на підставу для відмови у стягненні матеріальної шкоди (збитків) з посиланням на те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту оплати ним відновлювального ремонту транспортного засобу, тобто здійснення ним фактичних витрат шляхом сплати відповідної суми, необґрунтованими.

Так, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди, до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

ОСОБА_1 надано належні і допустимі докази на підтвердження завданої їй шкоди (збитків), внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача з розміром ступеню вини в 50%, а відповідачем ОСОБА_2 вище встановлений розмір шкоди, виходячи з обопільної вини, не спростовано.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18), від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18-ц (провадження № 61-691св21).

Приймаючи вищевикладене в цілому, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявності правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої у дорожньо-транспортній пригоді яка мала місце 08.11.2024 року у розмірі 135104,92 грн.

Щодо вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, вина у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року наявна в обох водіїв: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є обопільною та визначена судом в розмірі по 50% за кожним.

Судом на підставі належних доказів підтверджено, що транспортний засіб марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкоджений у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року, станом на час даної пригоди був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , якою разом з ОСОБА_2 , як подружжям, особисто визнано належність даного транспортного засобу, як на праві спільної сумісної власності.

Власник вказаного пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_3 у зустрічному позові заявила до стягнення з ОСОБА_1 у відшкодування завданої шкоди у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року, суму коштів у розмірі 52070,76 грн., що становить 50% від визначеного страховиком ОСОБА_1 ПАТ «СК «УСГ» розміру завданого матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту зносу в загальному розмірі 104141,52 грн.

Однак, як вже судом встановлено, вказаний загальний розмір матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту зносу у загальному розмірі 104141,52 грн., визначено Страховиком ПАТ «СК «УСГ» у розрахунку суми страхового відшкодування складеного 13.01.2025 року, в рамках визначення суми страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року.

Вказаний розмір матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту зносу стороною ОСОБА_1 не оспорювався.

Згідно з вказаним розрахунком ПАТ «СК «УСГ» від 13.01.2025 року, виходячи з загального розміру матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту зносу у загальному розмірі 104141,52 грн. (завданого ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року), Страховиком ПАТ «СК «УСГ» останнє було прийнято для визначення розміру страхової виплати та зменшено на суму 52070,76 грн. у відповідності до положень статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та на суму франшизи у розмірі 3200,00 грн., за наслідком чого виплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 48870,76 грн.

Отже, заявлена ОСОБА_3 до стягнення сума завданої шкоди, становить суму матеріального збитку, на яку страховиком ОСОБА_1 було зменшено страхове відшкодування за наслідком обопільної вини обох учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Як вже судом зазначалось, якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини, що узгоджується висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18 (провадження № 61-13747св19).

Приймаючи, обопільність вини обох учасників дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 08.11.2024 року, та в межах заявлених ОСОБА_3 позовних вимог виходячи з розміру завданого матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту зносу, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування шкоди, завданої у дорожньо-транспортній пригоді яка мала місце 08.11.2024 року в сумі 52070,76 грн., приймаючи обов`язок ОСОБА_1 з відшкодування завданої шкоди в межах ступеню вини у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року, який становить у розмірі 50%. Також судом враховується, що ОСОБА_3 не заявлялись вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 різниці між повним розміром завданої шкоди та розміром страхового відшкодування, виходячи з обов`язку відповідальності розміром в 50%, оскільки наявна обопільна вина обох учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_6 суми франшизи в сумі 3200,00 грн., суд зазначає наступне.

Як вже судом встановлено, цивільна правова-відповідальність ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу марки «TESLA Model S», реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року, була застрахована у ПАТ «СК «УСГ» на підставі полісу №ЕР-219123670 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зі строком дії з 29.01.2024 року по 28.01.2025 року включно, згідно з яким ліміт розміру за шкоду заподіяну майну потерпілого становить в сумі 160000,00 грн., розмір франшизи 3200,00 грн.

У відповідності до наданих до суду доказів вбачається, що розмір страхової виплати визначений ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року, визначений в сумі 50% від 104141,52 грн., що становить 52070,76 грн. було зменшено на розмір франшизи в сумі 3200,00 грн. та за наслідком виплачено 48870,76 грн.

Доказів на підтвердження відшкодування відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 позивачеві за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказаної різниці суми виплаченого страхового відшкодування, однак не відшкодованого страховиком винної особи, матеріали справи не містять.

Приймаючи викладене, суд доходить до висновку, що стягненню з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 суму франшизи, як суму недоплаченого страхового відшкодування за наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року, у розмірі 3200,00 грн.

Також судом враховується висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 відповідно до якого, факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. Велика Палата Верховного Суду вважає, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи. У цій частині мотиви суду першої інстанції підлягають зміні в редакції цієї постанови.

Отже, позивач ОСОБА_2 , є належним позивачем за даною позовною вимогою, приймаючи, що останній в силу положень статті 60 СК України є співвласником на праві спільної сумісної власності подружжя пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.11.2024 року, транспортного засобу марки «КІА К5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також був водієм даного транспортного засобу у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, а відтак правомірно керував цим транспортним засобом, приймаючи відсутність заперечень з боку ОСОБА_3 , як власника за якою цей транспортний засіб був зареєстрований станом на час дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалюючи рішення суду в даній справі, судом враховується, що відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58,

Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди у дорожньо-транспортній пригоді підлягаючим задоволенню, зустрічний позов підлягаючим задоволенню частково в межах заявлених вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо стягнення суми франшизи, в решті вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Під час ухвалення рішення суд, у відповідності до приписів статті 264 ЦПК України у тому числі вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

У відповідності до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається позивачкою ОСОБА_1 за первісним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1351,05 грн., що підтверджується квитанцією №UQSK-K726-KFFE від 12.02.2025 року.

Приймаючи викладене, задоволення первісного позову в повному обсязі, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат зі сплати останньою судового збору, підлягає 1351,05 грн.

За зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з визначеною загальною ціною позову у розмірі 55270,76 грн., позивачами було сплачено судовий збір в загальному розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 28.03.2025 року.

Частиною 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Отже, сплачений судовий збір за зустрічним позовом пропорційно до долі заявлених ОСОБА_2 вимог майнового характеру в сумі 3200,00 грн., становить у розмірі 70,13 грн. (3200*100 / 55270,76 = 5,79%; 5,79*1211,20 / 100 = 70,13).

Приймаючи викладене, задоволення зустрічного первісного позову в частині вимог ОСОБА_2 , пропорційно до долі яких сплачених останнім судовий збір становить у розмірі 70,13 грн., у відповідності до положень статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат зі сплати останнім судового збору, підлягає 70,13 грн.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 1-18, 76-89, 141, 178, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_10 ) у відшкодування завданої матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 листопада 2024 року, у розмірі 135104 (сто тридцять п`ять тисяч сто чотири) гривні 92 (дев`яносто дві) копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_10 ) у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 1351 (одна тисяча триста п`ятдесят одна) гривня 05 (п`ять) копійок.

Зустрічний позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_9 ) суму франшизи, як недоплачену суму страхового відшкодування за наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 листопада 2024 року, в сумі 3200 (три тисячі двісті) гривень 00 копійок.

У задоволенні зустрічного позову за вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_9 ) у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 70 (сімдесят) гривень 13 (тринадцять) копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10.03.2026 року.

Головуючий Л. В. Калініченко