ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/3978/14-ц
Номер провадження 22-ц/818/1252/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Гарантія» на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2025 року в складі судді Чайка І.В. за заявою Приватного акціонерного товариства «Гарантія» про відновлення втраченого провадження по справі № 641/3978/14-ц за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Гарантія» звернулось до суду із заявою про відновлення втраченого провадження по справі № 641/3978/14-ц за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 20 325,17 грн, а також судовий збір в розмірі 243,60 грн, а всього 20 568,77 грн.

На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист, який був пред`явлений для примусового виконання до Комінтернівського відділу ДВС ХМУЮ. Оскільки будь-яких відомостей щодо виконання рішення суду не надходило, у листопаді 2014 року стягувач звернувся з листом до Комінтернівського відділу ДВС у м. Харкові щодо виконання рішення суду. На зазначений лист відповідь не надійшла, а лише 13 вересня 2016 року листом № 12930/08-31 його було повідомлено, що 13 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження на підставі дублікату виконавчого листа № 641/3978/14-ц.

10 березня 2017 року ним було надіслано повторний запит до органу ДВС про причини невиконання рішення, на який 05 квітня 2017 року надійшла відповідь про те, що вжитими заходами державного виконавця досі не виявилося за можливе виконати судове рішення.

Згідно відомостей АСВП виконавче провадження № 52209173 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СТ «Гарантія» боргу в загальній сумі 20 568,77 грн є завершеним на підставі постанови державного виконавця від 24 жовтня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, копії вказаної постанови, а також дубліката виконавчого листа від Комінтернівського відділу ДВС до стягувача не надходило.

За таких обставин, є підстави вважати, що виконавчий лист № 641/3978/14-ц, виданий Комінтернівським районним судом міста Харкова, було втрачено.

Крім цього, у зв`язку зі збройною агресією рф проти України, приміщення головного офісу ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія», яке знаходиться у м. Чернігові по вул. Шевченка, 5, двічі підлягало руйнуванню, були пошкоджені та втрачені документи, зокрема, пов`язані з виконанням судових рішень, що в свою чергу потягло значні труднощі в частині контролю за своєчасними та ефективними діями органів з примусового виконання виконавчих документів.

Вказало, що зверталось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання, яку ухвалою суду від 10 вересня 2025 року повернуто без розгляду з підстав знищення справи № 641/3978/14-ц і неможливості розгляду цього питання без відновлення втраченого провадження.

Просило визнати причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання поважними та відновити втрачене судове провадження у справі № 641/3978/14-ц.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ПрАТ «Гарантія» про відновлення втраченого провадження.

Ухвала суду мотивована тим, що заява про відновлення втраченого провадження подана після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а наведені стягувачем причини його пропуску не є поважними.

На вказану ухвалу 22 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку ПрАТ «Гарантія» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки вказаним ним у заяві поважним причинам пропуску строку. Стягувач неодноразово звертався до відділу ДВС із заявами щодо ходу виконання рішення суду; оригінал виконавчого листа було втрачено саме органом ДВС і за його поданням у 2016 році було отримано дублікат; постанову про повернення виконавчого документа від 24 жовтня 2017 року та оригінал виконавчого листа не було надіслано стягувачу органом ДВС, що позбавило його можливості повторно пред`явити виконавчий лист до виконання чи оскаржити дії виконавця. Головною причиною пропуску строку є обставини, пов`язані зі збройною агресією рф проти України, в результаті якої приміщення офісу стягувача двічі підлягало руйнуванню. До заяви про відновлення втраченого провадження стягувач надав усі наявні у нього документи, тобто фактично втрачене провадження у значній його частині відновлено, а причини поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання детально обґрунтовані заявником.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 12 березня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ПрАТ «Гарантія» отримано в електронному кабінеті 03 грудня 2025 року (а.с. 103);

ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 107108, т. 1), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 104, т. 1).

18 грудня 2025 року на адресу суду від представника Приватного акціонерного товариства «Гарантія» надійшла заява про розгляд справи без участі (а.с. 105106, т. 1).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПрАТ «Гарантія» слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 червня 2014 року у справі № 641/3978/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 20 325,17 грн, а також судовий збір в розмірі 243,60 грн, а всього 20 568,77 грн (а.с. 22-23). Судове рішення набрало законної сили 01 серпня 2014 року.

На виконання вказаного рішення суду 13 серпня 2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист (а.с. 5, 58), який заявою стягувача № 1230/14 від 09 вересня 2014 року пред`явлено до виконання до Комінтернівського відділу ДВС ХМУЮ (а.с. 6, 60).

У зв`язку з неотриманням постанови про відкриття виконавчого провадження стягувач 06 листопада 2014 року звернувся з відповідним запитом до відділу ДВС (а.с. 8, 61).

Оригінал вищевказаного виконавчого листа було втрачено Комінтернівським відділом ДВС ХМУЮ, та за його поданням ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 липня 2016 року видано дублікат виконавчого листа № 641/3978/14-ц (а.с. 24).

13 вересня 2016 року постановою державного виконавця Комінтернівського відділу ДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області відкрито виконавче провадження № 52209173 з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 641/3978/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СТ «Гарантія» 20 568,77 грн (а.с. 7, 62).

Копія вказаної постанови отримана стягувачем 20 вересня 2016 року, що підтверджується його штампом на супровідному листі (а.с. 7 зворот, 62 зворот, 65).

10 березня 2017 року стягувач звернувся до Комінтернівського відділу ДВС ХМУЮ із запитом щодо стану виконавчого провадження з виконання дубліката виконавчого листа № 641/3978/14-ц (а.с. 9, 64). З відповіді начальника Комінтернівського ВДВС у м. Харкові ГТУЮ у Харківській області від 05 квітня 2017 року на запит стягувача вбачається, що вжитими заходами не виявилося за можливе виконати судове рішення (а.с. 10, 63).

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 24 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 52209173 повернуто виконавчий документ стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с. 15, 66).

З довідки директора департаменту забезпечення діяльності ПрАТ «Гарантія» від 27 серпня 2025 року № 374/25 вбачається, що за результатами моніторингу журналу вхідної кореспонденції за період з 2017 року дотепер встановлено, що від Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ні постанова від 24 жовтня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу за ВП № 52209173 (боржник ОСОБА_1 ), ні дублікат виконавчого листа № 641/3978/14-ц, виданого 13 серпня 2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова, не надходили (а.с. 16, 67).

Назву ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» змінено на ПрАТ «Гарантія» рішенням загальним зборів акціонерів від 10 лютого 2025 року (а.с. 13-14, 70-71).

ПрАТ «Гарантія» визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0000152 у зв`язку з пошкодженням майна за фактом ракетного удару по центральній частині м. Чернігова 19 серпня 2023 року (а.с. 11, 68).

У вересні 2025 року ПрАТ «Гарантія» звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання, яку ухвалою суду від 10 вересня 2025 року повернуто без розгляду, оскільки цивільна справа № 641/3978/14-ц знищена, тож у суду відсутні можливості дослідження матеріалів цивільної справи та вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого листа. Роз`яснено заявнику його право звернутись до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа після вирішення питання про відновлення втраченого провадження (а.с. 25).

29 вересня 2025 року до суду надійшла заява ПрАТ «Гарантія» про відновлення втраченого судового провадження.

Статтею 488 ЦПК України передбачено, що відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 489 ЦПК України, втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно з пунктом 2 частини 4 статті 492 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження, зокрема, у випадку, якщо заява подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою статті 491 цього Кодексу, і суд відхилив клопотання про його поновлення.

Частиною 5 статті 491 ЦПК України передбачено, що заява про відновлення втраченого судового провадження для виконання судового рішення може бути подана до закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Суд може поновити зазначений строк, якщо за клопотанням заявника визнає причини його пропуску поважними.

Отже, обов`язковою умовою ухвалення процесуального рішення про відмову у відкритті провадження за пунктом 2 частини 4 статті 492 ЦПК України є відхилення судом клопотання про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За змістом норм, що регулюють спірні правовідносини, передбачається стимулювання законодавцем сторін виконавчого провадження вживати залежних від них заходів задля своєчасного, ефективного вирішення всіх питань, пов`язаних з втраченим судовим провадженням шляхом встановлення певного строку для звернення до суду із заявою про його відновлення, яким є строк пред`явлення виконавчого документу до виконання. Вказане покликане внести правову визначеність у правовідносини сторін виконавчого провадження, запобігти можливому зловживанню однією із сторін своїми правами та встановити розумну передбачуваність вчинення або не вчинення ними певних дій та наслідки таких дій або бездіяльності.

Причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження за заявою ПрАТ «Гарантія» про відновлення втраченого провадження, суд першої інстанції, встановивши відсутність поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за такою заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, заочне рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_1 набрало законної сили 01 серпня 2014 року. Виконавчий лист на примусове виконання заочного рішення суду було видано 13 серпня 2014 року, його дублікат 13 серпня 2016 року. Виконавче провадження було відкрито 13 вересня 2016 року, а 24 жовтня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

На час видачі виконавчого листа і пред`явлення його до виконання діяли норми Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», у статті 22 якого було передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Станом на час повернення виконавчого листа 24 жовтня 2017 року, а саме з 05 жовтня 2016 року, набрав чинності Закон від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», частиною 1 статті 12 якого передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (стаття 58 Конституції України).

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України у справі N 1-7/99 від 9 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому, у пункті 3 вказаного рішення вказано, що надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи, що Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року в пункті 5 Розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), то має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05 жовтня 2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02 червня 2016 року.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Частинами 4, 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, встановлений Законом України «Про виконавче провадження», після його повернення стягувачу ПрАТ «Гарантія», становив три роки і сплив 24 жовтня 2020 року.

Однак, протягом зазначеного строку стягувач не вжив всіх належних заходів щодо встановлення місцезнаходження виконавчого листа та повторного пред`явлення його до виконання. До серпня 2025 року стягувач ПрАТ «Гарантія» не цікавився ходом виконання вищевказаного виконавчого листа, не був зацікавлений у своєчасному виконанні рішення суду та стягненні з боржниці заборгованості.

Товариство, яке є юридичною особою, зобов`язане забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за судовими та виконавчими документами при їх виконанні в органах державної виконавчої служби.

Неналежне виконання посадових обов`язків працівниками товариства не свідчить про поважність причин пропуску строку, оскільки стосується внутрішньо організаційних процесів юридичної особи, які залежать від неї самої, а тому не є об`єктивною обставиною, що унеможливила своєчасне звернення до суду.

Стягувач повинен був демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури, зокрема, знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувати за потреби бездіяльність державних виконавців тощо.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Проте, ПрАТ «Гарантія» тривалий час не реалізовувало усі свої права як стягувач, що свідчить про його небажання захищати власні інтереси у виконавчому провадженні.

Стягувач ще 20 вересня 2016 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу для сторін 58В164ГВ6071, за яким мав можливість відслідковувати стан виконавчого провадження в АСВП.

Товариство не було позбавлене можливості самостійно встановити відсутність у нього оригіналу виконавчого листа, ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження та звернутися до суду із заявою про відновлення провадження та видачу дубліката виконавчого листа протягом строку для його пред`явлення до виконання.

Жодних поважних причин, а саме об`єктивних, непереборних обставин, які б перешкоджали йому вчинити такі дії, заявником не наведено.

Посилання стягувача на не направлення йому органом ДВС виконавчого листа та постанови про його повернення не можуть бути взяті до уваги, адже доказів, що свідчили б про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, суду не надано. Сама по собі необізнаність про хід виконавчого провадження не може бути підставою для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. При цьому, товариство долучило до своєї заяви копію постанови про повернення виконавчого листа стягувачу від 24 жовтня 2017 року, однак не зазначило, коли саме йому стало про неї відомо.

Доводи стягувача щодо того, що він неодноразово звертався із запитами до органу ДВС, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі звернення мали місце лише до повернення виконавчого документа, а не протягом строку на пред`явлення його до виконання.

Посилання ПрАТ «Гарантія» на обставини, пов`язані зі знищенням його офісу внаслідок збройної агресії рф, судом обґрунтовано відхилені, оскільки вони виникли вже після спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Отже, заявником не наведено обґрунтованих аргументів на підтвердження поважності причин для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки, визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

Обмеження можливості пред`явлення виконавчого документа до виконання певним строком застосовується із метою дотримання принципу юридичної визначеності, що є однією із складових верховенства права.

Поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання за відсутності поважних причин, після спливу більше 10 років із моменту набрання рішенням законної сили, суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 2-12537/10, суд не має права поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання за відсутності відповідних поважних причин пропуску цього строку.

Встановивши, що поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання заявником не наведено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження на підставі п. 2 ч. 4 ст. 492 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для її скасування відсутні.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук