УХВАЛА

12 березня 2026 року

м. Київ

справа № 127/20814/24

провадження № 61-2942ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на постанову Вінницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 19 липня 2023 року №б/н (Договір 1) в розмірі 62 668,51 грн, заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 19 липня 2023 року № б/н (Договір 2) в розмірі 47 015,08 гривень, загальним розміром 109 683,59 грн.

Позов мотивований тим, що 19 липня 2023 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. 19 липня 2023 року відповідач підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 19 липня 2023 року №б/н та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (пункт 9.2. Договору); Тип кредитної карти: Картка «Універсальна Gold»; Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (пункт 9.2. Договору); Процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (пункт 9.3 Договору); Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (пункт 9.4. Договору); Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (пункт 9.4. Договору); Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (пункт 9.5. та пункт 2.1.1.2.12. Договору).

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу. На підставі укладеного Договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 08/26, тип - Віртуальна картка Універсальна GOLD VISA. Відповідач скористався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.

Також відповідачем 19 липня 2023 року було взято ще одне зобов`язання відповідно до Заяви про надання кредиту «Оплата частинами» за договором від 19 липня 2023 року № 0594 на cуму 49 999,00 грн (Договір 2) та підписано Графік кредиту за допомогою ОТР пароля.

Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору 1, 2, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком.

Відповідач перестав вносити кошти на погашення кредитів за Договором 1 та Договором 2 посилаючись на спірні операції, які були проведені 19 липня 2023 року.

За зверненням відповідача, банком було проведено службову перевірку і встановлено наступні обставини.

До Управління безпеки Приватбанку надійшов запит про проведення службової перевірки по факту звернення клієнта ОСОБА_1 , щодо зняття 19 липня 2023 року з його картки НОМЕР_1 - грошових коштів.

В своєму зверненні клієнт ОСОБА_1 повідомив, що 19 липня 2023 року був заблокований його номер телефону шахраями і оформлено два кредити.

На підставі виписки по карті НОМЕР_1 підтверджено 8 списань 19 липня 2023 року на загальну суму 46 486,00 грн, в тому числі і на картку НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 .

В подальшому кошти з картки НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_3 були зняті невстановленою особою у банкоматах міста Кривий Ріг. Встановити контакт з клієнтом ОСОБА_3 не було можливості, так як він не бере слухавку. Наведене обумовило внесення клієнта ОСОБА_3 в список обмежень з кодифікатором - 1.41 (шахраї в електронних мережах).

B ході аналізу хроніки авторизацій в Приват24 клієнта ОСОБА_1 встановлено, що 19 липня 2023 року авторизації в акаунті клієнта відбулися з нетипового для клієнта пристрою Smartphohe (WEВ-вepciя).

Крім того, 19 липня 2023 року в 16:57 через Приват24 клієнта було оформлено кредит готівкою на суму 49 999,00 грн. Підтвердження операції оформлення кредиту відбувалось за допомогою Простого електронного підпису ОТР- пароля на фінансовий номер телефону: НОМЕР_4 . Порушень оформлення договору не виявлено.

На підставі вищевказаних матеріалів перевірки і враховуючи пояснення ОСОБА_1 позивачем зроблено висновок про те, що 19 липня 2023 року треті особи перевипустили SIМ-картку ОСОБА_1 (його фінансового телефону), потім отримали доступ в Приват24 клієнта змінивши пароль до акаунта, при цьому вхід було підтверджено ПІН кодом по карті НОМЕР_5 ) (імовірно було передано ПІН-код) та по IVR дзвінку від банку. Після чого треті особи здійснили вказані вище операції.

Таким чином, на переконання позивача, проведення операцій з рахунками клієнта ОСОБА_1 , стало можливим внаслідок віддаленої заміни SІМ картки клієнта та розголошення ним конфіденційної інформації під час контакту з шахраями.

Клієнту ОСОБА_1 рекомендовано звернутися з відповідною заявою в правоохоронні органи та проінформовано, що співробітникам поліції буде надано повну та необхідну допомогу в межах чинного законодавства.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідач, за розрахунками позивача, станом на 18 березня 2024 року має заборгованість: за Договором 1 в сумі 62 668,51 гривень, з яких: 50 040,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 12 628,51 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; за Договором 2 в сумі 47 015,08 грн., з яких: 46 990,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 25,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Загальна заборгованість складає 109 683,59 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2025 року скасовано і ухвалено нове, яким позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 19 липня 2023 року № б/н (Договір 1) в розмірі 62 668,51 гривень, заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 19 липня 2023 року № б/н (Договір 2) в розмірі 47 015,08 гривень, загальним розміром 109 683,59 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати, а саме: судовий збір за подання позовної заяви в розмірі - 2 422,40 грн, а також за подання апеляційної скарги в розмірі - 3 633,60 грн.

У березні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року, в якій, посилаючись на неправильні застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі становить 109 683,59 грн (62 668,51 грн + 47 015,08 грн), що станом на 01 січня 2026 року не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 х 80 = 266 240,00 грн).

Зазначена справа є малозначною справою відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі, підлягають касаційному оскарженню.

Суд вважає, що заявником не обґрунтовано фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів подібних правовідносин.

Верховний Суд зазначає, що у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Проте, касаційна скарга не містить обґрунтованих аргументів, які б вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв, а справа мала виняткове значення для заявника.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання заявника на положення підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Інших доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на постанову Вінницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник