КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 рокум. Київ

Унікальний номер справи № 761/22623/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2417/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Осаулова А.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, Орган опіки та піклування Солом`янської районної державної адміністрації в м. Києві, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, Орган опіки та піклування Солом`янської районної державної адміністрації в м. Києві про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей матері дитини ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_3 в наступному порядку: щотижня з 10.00 год. кожного четверга до 10.00 год. кожної суботи з урахуванням учбового процесу; у вихідні дні: з 10.00 год. кожної першої суботи до 20.00 год. кожної першої неділі та з 10.00 год. кожної третьої суботи до 20.00 год. кожної третьої неділі за місцем реєстрації та постійного проживання матері по АДРЕСА_1 з можливістю відвідувати за бажанням дитини будь-які дитячі культурно-розважальні комплекси, а також місця масового відпочинку: парки, сквери, пляжі, спортивно-ігрові майданчики, місця громадського харчування,: їдальні, кафе, ресторани і т.д. без присутності батька до ухвалення судового рішення по суті спору:

зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди та передавати малолітню доньку ОСОБА_3 її матері ОСОБА_1 в періоди визначені судом часу спілкування (а.с. 26-31).

Заява мотивована тим, що в рамках розгляду справи №761/22623/25 відповідач ОСОБА_1 подала зустрічний позов про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини.

Звертала увагу, що з лютого 2022 року дитина ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_2 , який не дає можливості матері бачитись та підтримувати контакт з дитиною та спілкуватись з нею. Відсутність тривалого контакту матері та дитини може унеможливити виконання судового рішення про визначення місця проживання дитини, у разі задоволення зустрічного позову. Встановлення зустрічей матері та дитини стосується предмета спору та є співмірним заходом забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини (а.с. 26-31).

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 - Кшевецька І.В. заперечувала щодо задоволення заяви, (а.с. 34-35).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року заяву представника відповідача про забезпечення позову у цивільній справі № 761/22623/25 задоволено частково. Тимчасово до набрання рішенням суду про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів законної сили, забезпечено позов шляхом встановлення зустрічей матері ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності батька ОСОБА_2 , виключно за бажанням дитини кожної першої і третьої суботи місяця з 10.00 до 17.00 за місцем проживання матері по АДРЕСА_1 або в інших місцях за взаємною згодою, бажанням матері і дитини. Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити надання дитини ОСОБА_3 для зустрічі дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень (а.с. 57-58).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 01 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі (а.с. 41-48).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що місцевий суд дійшов висновку про доцільність встановлення зустрічей матері із донькою, без присутності батька ОСОБА_2 виключно за бажанням дитини, що є прямим перекладанням суду на малолітню особу прийняття самостійного дорослого рішення та в юному віці фактично обирати між батьками, що є недопустимим і не відповідає якнайкращим інтересам дитини. Крім того, покладаючи саме на дитину обов`язок по згоді, суд взагалі не вказав, яким саме шляхом така згода оформлюється, чим фактично не вирішив питання забезпечення позову.

Не може вважатися підставою для відмови в забезпеченні позову твердження місцевого суду про те, що оскільки теперішнє місце проживання дитини з батьком після повномасштабного вторгнення РФ (більше ніж три роки), вік дитини (11 повних років), а тому примусове передання дитини матері, в тому числі у нічний час, за місцем реєстрації та постійного проживання по АДРЕСА_1 , без урахуванням згоди дитини буде порушувати її права, так як це є вирішенням спору по суті на стадії вирішення питання про забезпечення позову не розпочавши розгляд справи по суті, як того вимагає чинний процесуальним закон.

Позбавлення матері будь-якої можливості контактувати з її донькою виключає за своєю суттю будь-які шанси на відновлення належного емоційного контакту між донькою та нею, покращення психоемоційного характеру їх відносин. Разом з тим, здоровий психоемоційний характер стосунків дитини з обома батьками, незалежно від сімейного статусу та місця проживання, відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Суд не навів жодних висновків про те, що зустрічі дитини з матір`ю призведуть чи можуть призвести до негативних наслідків для стану дитини.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що запропонований ОСОБА_1 графік зустрічей з донькою суперечить інтересам дитини та порушує порядок та усталені звички дитини щодо правил поведінки, обов`язків дитини, що негативно впливатиме на саму дитину (а.с. 41-48).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Дубчак Л.С. підтримала скаргу і просила її задовольнити. ОСОБА_2 , його представник - адвокат Кшевецька І.В. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси про що у справі є докази. Про розгляд справи апеляційним судом 12 лютого 2026 року ОСОБА_1 була повідомлена 08 січня 2026 року про що є її письмова розписка про ознайомлення з матеріалами справи. Факт належного сповіщення апелянта ОСОБА_1 , її представник - адвокат Дубчак Л.С. підтвердила в суді про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання апеляційного суду. Представник Служби у справах дітей Козинської селищної ради Обухівського району Київської області Білінська Ю.В. подала письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Орган опіки піклування Солом`янської районної державної адміністрації про розгляд справи апеляційним судом був 03 грудня 2025 року, тобто завчасно, сповіщений повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення (а.с. 64-68, 77-89, 100-102, 139-141, 146).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. При цьому, участь сторін та їх представників в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (частина 2 ст. 372 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вищезазначене та положення п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У справах про визначення місця проживання дитини суд має право вжити таких заходів забезпечення позову, як визначення на період розгляду спору графіку побачень дитини з тим з батьків, з яким дитина фактично не проживає (особливо у випадку відчуження дитини від іншого з батьків), встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Як зазначав Європейський суд з прав людини, національні органи влади зобов`язані максимально сприяти спілкуванню дитини з тим з батьків, з яким дитина не проживає, при цьому мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам. Зволікання у цьому, з урахуванням обставин справи, може мати непоправні наслідки для відносин дитини з тим із батьків, хто не проживає з нею (§ 79-80 рішення ЄСПЛ Мамчур проти України (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року).

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову у спорах щодо визначення місця проживання малолітньої дитини має на меті гарантувати дотримання інтересів дитини, створити передумови, які унеможливлять недобросовісну поведінку батьків, забезпечать фундамент для належного виконання судового рішення.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша - третя статті 157 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною третьою статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держава не повинна допускати ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини протягом тривалого часу за наявності судового спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

Забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати найкращим інтересам одного з батьків (постанова Верховного Суду від 2 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20).

Подібний висновок зроблено й у постанові Верховного Суду від 8 лютого 2023 року у справі № 501/488/21/21.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 вказано, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19, від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20, від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21вказано, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що зустрічі та спілкування одного з батьків з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову щодо фізичної опіки над дитиною, враховуючи, що спір виник із сімейних правовідносин (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19, від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, від 24 лютого 2022 року у справі № 361/8355/21, від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 15 листопада 2023 рок у справі № 467/403/22, від 05 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23.

Вжиття заходів забезпечення позову у спорах щодо фізичної опіки над дітьми спрямоване на недопущення чи припинення дій одного з батьків, які порушують права іншого на участь у вихованні дитини, контакт з нею. Відчуження одного з батьків можна охарактеризувати як форму психологічного насильства, яке проявляється у необґрунтованому звинуваченні у застосуванні стосовно дитини насильства іншим з батьків або звинуваченні у жорстокій та насильницькій поведінці стосовно одного з батьків, переконанні дитини у тому, що контакт з іншим з батьків є несприятливим для неї, нав`язуванні дитині відчуття, що вона знаходиться в небезпеці під час контакту з одним з батьків, необґрунтованих звинуваченнях на адресу батька, зміна місця проживання без попереднього обговорення тощо.

Підстави забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.

Батьківські повноваження належать обом батькам однаковою мірою. Дитина, як правило, однаково любить обох батьків та потребує турботи та підтримки кожного з них.

Батьки і дитина мають право на вільне спілкування один з одним, якщо воно не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19, від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20, від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини, проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є сімейні правовідносини, а саме спір про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Судом встановлено, що на час звернення до суду з вказаним позовом та на час вирішення питання щодо забезпечення позову, дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 у Садовому товаристві «Авгур», буд. 25, с. Нові Безрадичі Київської області, що не заперечується сторонами у справі.

Також, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості ОСОБА_1 регулярно спілкуватися з дитиною.

Позивач за зустрічним позовом, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, посилалась на те, що фактично позбавлена можливості спілкування з дитиною, оскільки відповідач чинить перешкоди у спілкуванні. Зазначала, що відсутність спілкування матері з дитиною може призвести до розриву психологічних та емоційних зв`язків між матір`ю та дитиною.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, вірно виходив з того, що захід забезпечення у виді встановлення зустрічей матері з дитиною, з урахуванням теперішнього місця проживання дитини з батьком, є співмірним заходом забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини.

Незастосування заходів забезпечення позову у цій справі може призвести до розриву психоемоційного зв`язку між матір`ю та донькою, що не відповідає інтересам дитини. Отже, негативні непоправні наслідки, які можуть настати у випадку зволікання у відновленні стабільного контакту матері з дитиною, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для вжиття тимчасових заходів забезпечення позову у цій справі.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність встановлення зустрічей матері із донькою, без присутності батька ОСОБА_2 виключно за бажанням дитини.

Вирішуючи питання щодо встановлення зустрічей матері з дитиною в якості забезпечення позову, необхідно враховувати насамперед інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, психоемоційного стану, впливу того з батьків з ким фактично проживає дитина.

З огляду на фактичне проживання дитини з батьком, тісний психоемоційний зв`язок саме з ним, об`єктивної можливості впливу батька на дитину, обумовлення побачень матері з дитиною без присутності батька виключно за бажанням дитини може призвести до унеможливлення реалізації матір`ю своїх прав на участь у вихованні та побачення з дитиною на час розгляду даної справи.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту з донькою особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

При цьому, враховуючи наявність конфліктних відносин між батьками дитини, відсутність між матір`ю та дитиною протягом тривалого часу спілкування, втрату тісного емоційного зв`язку, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, на думку колегії суддів, буде доцільним провести перші дві зустрічі матері з дитиною за участю спеціаліста-психолога Органу опіки та піклування Солом`янської районної державної адміністрації в м. Києві для встановлення психоемоційного зв`язку та налагодження контакту матері та дитиною.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 753/17344/19 (провадження № 61-21720св19).

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року підлягає задоволенню частково, а оскаржувана ухвала підлягає зміні шляхом викладення її резолютивної частини в новій редакції.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року - змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

«Заяву ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі № 761/22623/25 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, Орган опіки та піклування Солом`янської районної державної адміністрації в м. Києві, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Тимчасово до набрання рішенням суду про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів у даній справі законної сили, забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей матері ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності батька ОСОБА_2 , кожної першої і третьої суботи місяця з 10.00 год. до 17.00 год. за місцем проживання матері по АДРЕСА_1 або в інших місцях за взаємною згодою, бажанням матері і дитини.

Перші чотири зустрічі матері ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провести за участю спеціаліста-психолога Органу опіки та піклування Солом`янської районної державної адміністрації в м. Києві.

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити надання дитини ОСОБА_3 для зустрічі дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень.

Дані про позивача: ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Дані про відповідача: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову 3 (три) роки».

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення: 13 лютого 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов