ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24586/25

Провадження № 22-ц/820/339/26

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч 1 ст 369 ЦПК України цивільну справу № 686/24586/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року у складі судді Колієва С.А. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ТзОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом, в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 422069-КС-001 про надання кредиту від 27 грудня 2021 року у розмірі 45 490 грн та судовий збір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що 27.12.2021 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 422069-КС-001 про надання кредиту, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 27.12.2021 року ТзОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 422069-КС-001 про надання кредиту. Того ж дня, відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 22069-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, а ТзОВ «Бізнес Позика» направлено через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-1294, який був відправлений на номер телефону НОМЕР_1 , зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті. Відповідно до п. 1 договору кредиту ТзОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000 грн, на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,995116289 % за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 . Однак, відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 08.08.2025 року утворилася заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 45 490,39 грн, що складається з суми прострочених платежів за тілом кредиту - 20 000 грн; суми прострочених платежів за відсотками - 22 490,39 грн; суми прострочених платежів за комісією - 3 000 грн, з посилання на вказані обставини позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 422069-КС-001 від 27.12.2021 року у розмірі 45 490,39 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд даного заочного рішення залишено без задоволення.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків та комісії та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог в сумі 25 490,39 грн, стягнувши з нього на користь позивача лише тіло кредиту. Апелянт вказує, що рішення суді в цій частині є незаконним, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, а судом при вирішенні спору в порушення норм матеріального права, а саме ст. 267 ЦПК України, не застосовано строк позовної давності, про що зазначено відповідачем при перегляді заочного рішення.

Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту в сумі 20 000 грн в апеляційному порядку не оскаржено, а отже апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 27.12.2021 року ТзОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 422069-КС-001 про надання кредиту. В цей же день, ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 422069-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Вказаний договір підписано ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовим ідентифікатором G-1294, який був відправлений на номер телефону НОМЕР_1 , який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті.

Таким чином, 27.12.2021 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 422069-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТзОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що кредит надається на 16 тижнів, строк дії до 18.04.2022 року, плата за користування кредитом є фіксованою та становить: стандартна процента ставка 0,995116289 % за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня його видачі та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Однак позичальник свої обов`язки за кредитним договором належним чином не виконував, вчасно за погодженим графіком не сплачував кредитні кошти, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка розраховувалась після порушення графіку за стандартною процентною ставкою.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед ТзОВ «Бізнес Позика», станом на 18.04.2022 року, за вищевказаним договором становить 45 490,39 грн і складається з суми прострочених платежів за тілом кредиту - 20 000 грн; суми прострочених платежів за відсотками - 22 490,39 грн; суми прострочених платежів за комісією - 3 000 грн.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу частини першої 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як передбачено частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Як було встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, між сторонами було укладено Договір № 422069-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало 27.12.2021 року позичальнику грошові кошти в сумі 20 000грн, шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Зазначена картка № НОМЕР_2 вказана у анкеті клієнта - ОСОБА_1 для перерахунку кредитних коштів.

Згідно з відповіддю АТ «УніверсалБанк» № 15016-Л від 30.09.2025 року на ім`я ОСОБА_1 імітовано картку № НОМЕР_2 , а як вбачається з виписки, наданої банком, про рух коштів за цією картою, на вказану картку було перераховано 20 000 грн в період з 27.12.2021 року по 18.04.2022 року.

Відповідно до умов кредитного договору сторонами погоджено строк кредитування, а саме 16 тижні, до 18.04.2022 року, тобто строк протягом якого товариство має право нараховувати проценти за користування кредитом.

Також між сторонами погоджено розмір фіксованої процентної ставки 0,995116289 % за кожен день користування кредитом, при цьому розмір нарахованих відсотків підтверджується наданим розрахунком, з якого видно, що після 18.04.2022 року, термін дії кредитного договору - строк кредитування, розмір заборгованості по відсоткам не збільшувався, тобто позивачем не здійснювалося нарахування відсотків після спливу строку кредитування.

Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач отримав кредитні кошти, які в порядку та на умовах договору не повернув, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Бізнес Позика» заборгованості за тілом кредиту - 20 000 грн та суми прострочених платежів за відсотками - 22 490,39 грн, з такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому, не заслуговують на увагу посилання апелянта на застосування строків позовної давності.

Статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, за яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, вказаний Закон набрав чинності 04.09.2025.

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір укладено між сторонами 27.12.2021 року, строк виконання зобов`язань за яким закінчився 18.04.2022 року. ОСОБА_1 не здійснював оплати на погашення заборгованості за даним договором. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у відповідній редакції, на період дії воєнного стану в Україні строки позовної давності було продовжено, позов подано 28 серпня 2025 року, тобто під час дії п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а тому відсутні підстави застосовувати строк позовної давності до даних правовідносин.

Посилання ОСОБА_1 , що він з 02.04.2025 року є мобілізованим та проходить військову службу, також не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості у вигляді нарахованих відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац тринадцятий частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України»).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"№ 1126-VII від 17.04.2014 року, в Україні оголошено проведення часткової мобілізації.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває на час розгляду справи.

Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Тобто на вказані пільги мають право мобілізовані позичальники, військовослужбовці Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та, правоохоронних органів спеціального призначення, залучених до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових завдань.

Відповідний правовий висновок міститься і в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 306/1157/15-ц (провадження № 61-2525св18), від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, апелянт з 02.04.2025 року є мобілізованим, проходить військову службу у в/ч НОМЕР_3 , що підтверджується записами з Військового квитка серія НОМЕР_4 .

Відповідно до Витягу із наказу Начальника Генерального штабу ЗСУ (по особовому складу) від 01.12.2025 року № 1264, ОСОБА_1 присвоєно військове звання «Молодшого лейтенанта» і він є командиром Евакуаційного взводу ІНФОРМАЦІЯ_1 роти 516 ОРВБ 15 Армійського корпусу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ.

Таким чином, на відповідача поширюються правові гарантії, визначені п. 15 ст. 14 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з 02.04.2025 року, а саме з моменту призову на військову службу, натомість в даній справі, кредитні правовідносини між позичальником і кредитодавцем виникли у грудні 2021 року, період нарахування відсотків з 27.12.2021 по 18.04.2022 року і на цей проміжок часу відповідач не був військовослужбовцем.

Разом з цим, помилковими є висновки суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по комісії в розмірі 3 000 грн.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.

Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.

Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Умовами кредитного договору № 422069-КС-001 встановлено зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати кредитодавцю комісії за надання кредиту у розмірі 3 000 грн.

При цьому, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з наданням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії за надання кредиту є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 3 000 грн не може бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в частині стягнення з відповідача 3000 грн комісії, таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Бізнес Позика», підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту - 20 000 грн та нарахованими відсотками - 22 490,39 грн, а всього 42 490,3 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено частково, що становить 93 % від заявлених вимог (42420,39х100% :45 490,39).

Представником позивача ТОВ «Бізнес Позика», сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 12363 від 26.08.2025 року.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 252,83 грн (2422,40х93%) за подачу позовної заяви.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07 січня 2026 року, відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року у розмірі 3 633 грн. 60 коп., до ухвалення судового рішення у справі.

Тому, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави відстрочений судовий збір за подачу апеляційної скарги, однак у розмірі пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 3379 грн. 25 коп. (3 633,6х93%).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 3 000 грн комісії, судових витрат по сплаті судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 422069-КС-001 від 27.12.2021 року у розмірі 42 490,39 грн та судовий збір за подання позову в сумі 2 252,83 грн.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення 3 000 грн комісії відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги, відстрочений ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07 січня 2026 року, у розмірі 3379, 25 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2026 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова