ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11березня 2026 року

м. Київ

справа № 203/2806/22

провадження № 61-12863св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого- Луспеника Д. Д.,

суддів:Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач- заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради,

відповідач- ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Макотченко Любові Михайлівни та представника ОСОБА_5 - адвоката Дідик Ангеліни Олександрівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року, ухвалену у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності з припиненням речового права та закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що територіальній громаді м. Дніпра з 2003 року належить на праві власності нежитлове приміщення АДРЕСА_1 з таких підстав.

Так, рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 прийнято у комунальну власність міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, та внесено зазначені об`єкти нерухомого майна до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста.

Відповідно до пункту 49 переліку житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної громади м. Дніпропетровська станом на 01 серпня 2003 року, до комунальної власності передано в цілому житловий будинок АДРЕСА_2 , введений в експлуатацію у 1901 році, загальною площею 1 202,04 кв. м.

Згідно з поверховими (поетажними) планами будівлі літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_2 , складеними у 1975 та 1989 роках, на першому поверсі знаходяться нежитлові приміщення № 15, 16, 17, а на другому поверсі - нежитлове приміщення № 18, на третьому та четвертому поверхах розташовані житлові квартири. Із вказаних поверхових (поетажних) планів видно, що на першому та другому поверхах будівлі не існує жодних житлових квартир, а розташовані виключно нежитлові приміщення. Вказаний будинок в цілому прийнятий на баланс КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради 01 квітня 2004 року відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 22 січня 2004 року № 277.

Відповідно до статті 128 ЦК УРСР 1963 року, чинного на момент прийняття рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Тобто, право власності на нерухоме майно до 2004 року виникало з моменту фактичної передачі об`єкта нерухомого майна набувачеві. На час передачі у зазначеному будинку знаходились нежитлові приміщення № 16, 17, 18, які відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 27 серпня 2010 року № 36/80 з 31 березня 2011 року передані на баланс КП «Бюро обліку майнових прав з нерухомістю» та надалі у 2012 році передані на баланс КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2012 року у справі № 38/5005/11447/2012 відкрито провадження у справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року у справі № 38/5005/11447/2012 затверджено мирову угоду, відповідно до якої КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради зобов`язалось в якості відступного передати ТОВ «Солярис» 96 об`єктів нерухомого комунального майна, які перебували на балансі підприємства, у т.ч. нежитлове приміщення № 17, загальною площею 154,5 кв. м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-4 на АДРЕСА_2 .

27 липня 2013 року між ТОВ «Солярис» та ТОВ «Галлій» укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Прокуратура Дніпропетровської області подала апеляційну скаргу на ухвалу від 24 липня 2013 року, після чого мирова угода була визнана недійсною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року на підставі заяви ТОВ «Солярис».

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 жовтня 2013 року у справі № 38/5005/11447/2012, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 22 липня 2014 року, частково задоволено апеляційну скаргу прокурора та припинено провадження у справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року у справі № 201/8471/14-к ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 365-2 КК України. Зокрема, вироком встановлено, що засуджена ОСОБА_6 , будучі арбітражною керуючою КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради, уклала мирову угоду про відчуження комунального майна за відсутності правових підстав, чим спричинила збитки територіальній громаді м. Дніпропетровська.

Після визнання недійсною мирової угоди, укладеної у справі № 38/5005/11447/2012, прокурор Кіровського району м. Дніпропетровська подав до Господарського суду Дніпропетровської області позов про витребування у ТОВ «Галлій» на користь територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (справа № 904/149/14). Під час розгляду вказаної справи судом, ТОВ «Галлій» 28 січня 2014 року на загальних зборах учасників товариства прийняло рішення про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська нерухомого майна, що безпідставно було відчужено в процедурі банкрутства КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради, у тому числі нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

Рішенням сесії VІ скликання Дніпровської міської ради від 29 січня 2014 року № 15/47 визначено, що об`єкти нерухомого майна згідно з додатком є об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська, зокрема і нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

06 лютого 2014 року між ТОВ «Галлій» та Дніпровською міською радою складений акт приймання-передачі, відповідно до якого ТОВ «Галій», діючи на виконання рішення від 29 січня 2014 року № 15/47, передало у комунальну власність м. Дніпропетровська, а КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради прийняло та облікувало на балансі нежитлове приміщення АДРЕСА_1 . Після винесення рішення від 29 січня 2014 року № 15/47 та підписання акта прийому-передачі з ТОВ «Галлій», 16 квітня 2014 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності територіальної громади м. Дніпропетровська на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду від 15 лютого 2016 року у справі № 175/207/16 задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, за відсутності будь-якого правового спору з Дніпропетровською міською радою, без жодних правових підстав та без залучення останньої до участі у справі, припинено право власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , скасовано державну реєстрацію права власності за № 5918508 від 16 квітня 2014 року, що відкрито на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 01, та зобов`язано державного реєстратора закрити розділ у Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно.

На підставі вказаного рішення суду 21 березня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. внесено записи про припинення права власності територіальної громади м. Дніпропетровська на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду від 24 травня 2016 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду від 15 лютого 2016 року скасовано, а ухвалою від 08 червня 2016 року позовну заяву залишено без розгляду. У зв`язку з цим Дніпровська міська рада 23 липня 2019 року поновила незаконно скасований запис про право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

Крім того, Дніпропетровською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 40000039 від 02 серпня 2016 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, за фактом заволодіння шляхом шахрайства об`єктами комунального майна - нежитловими приміщеннями № 17 та № 18 на АДРЕСА_2 . У ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні Дніпровська міська рада визнана потерпілою та встановлено, що на підставі договору оренди від 20 серпня 2008 року № 366-УКВ/08, укладеного між Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради та ПП «Сервіс-Буд» в особі директора ОСОБА_1., передано в оренду нежитлове приміщення № 17, загальною площею 139,3 кв. м, розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 . Вказаний договір розірваний на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2012 року у справі № 28/5005/17370/2011.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2012 року у справі № 0418/5790/2012 задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_10 та, зокрема, визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , укладений 30 січня 2012 року між ПП «Сервіс-Буд» та ОСОБА_2 , а також визнано за останнім право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення державним реєстратором ОСОБА_15 видано свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 01 лютого 2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2012 року у справі № 0418/5790/2012 скасовано та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі. При цьому запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 не був скасований, оскільки на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції квартира АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 02 лютого 2013 року була відчужена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , а останнім за договором купівлі-продажу від 14 травня 2013 року відчужена ОСОБА_4 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року у справі № 175/400/14 задоволено позов ОСОБА_4 до ТОВ «Солярис» про визнання добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року у справі № 175/400/14 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

На підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Лозенко В. В. 22 січня 2016 року за реєстром № 112, відчужено на користь ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1 , яка за своєю суттю є тим самим нежитловим приміщенням АДРЕСА_1 , належним на праві власності територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Надалі на підставі договору довічного утриманнявід 08 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_11 та відповідачем ОСОБА_1 , право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 .

Всі дії щодо перереєстрації спірного приміщення АДРЕСА_1 як «квартири» мають на меті протиправне перешкоджання поверненню цього майна територіальній громаді міста Дніпра, при цьому жодних рішень уповноважених органів щодо дозволу на реконструкцію чи зміну цільового призначення цього приміщення з метою визнання його житловим приміщенням не приймалось. До інспекції державного архітектурно-будівельного контролю дійсно подавались декларація про початок будівельних робіт від 03 липня 2012 року № ДП0 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 16 жовтня 2012 року № ДП3 про проведення реконструкції спірного приміщення в житлове, проте під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 40000039 встановлено, що підписи на вказаних деклараціях підроблені, особи, зазначені як виконроб та інженер технічного нагляду, не виконували відповідних функцій щодо цього об`єкта. Більше того, після того, як нерухоме майно за вказаною адресою було зареєстровано як квартира, воно продовжувало використовуватись як нежитлове офісне приміщення.

Таким чином, право власності на приміщення АДРЕСА_1 , зареєстроване як на квартиру АДРЕСА_3 за відповідачем, виникло незаконно, на підставі правочинів, що суперечать публічному порядку, оскільки неодноразове відчуження цього майна не може бути засобом легалізації права власності, суперечить нормам чинного законодавства щодо незаконно переобладнаного та самовільно захопленого комунального майна.

Прокурор зазначав, що через незаконну подвійну реєстрацію права власності на одне й те саме приміщення: за Дніпровською міською радою - на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 та за відповідачем - на квартиру АДРЕСА_1 , територіальна громада міста Дніпро не може реалізувати своє право власності.

З урахуванням зазначеного, прокурор просив суд скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер ) на квартиру АДРЕСА_1 з одночасним припиненням речового права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2024 року у задоволенні позову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спосіб захисту прав Дніпровської міської ради є неналежним. Відновлення порушеного права Дніпровської міської ради можливо шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2024 року скасовано.

Позов заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задоволено.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ) з одночасним припиненням речового права.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 5 428,20 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд, установивши, що Дніпровська міська рада є належним власником приміщення АДРЕСА_1 , а у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є другий запис про право власності на вказане приміщення, де власником зазначений ОСОБА_1 , керуючись пунктом 4 частини шостої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дійшов висновку, що другий запис про право власності на приміщення АДРЕСА_1 , де власником зазначений ОСОБА_1 , є перешкодою Дніпровській міській раді на розпоряджання своїм майном, а тому наявні правові підстави для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру (реєстраційний номер ) з одночасним припиненням речового права.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У вересні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Макотченко Л. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, з якою позивач не перебуває у договірних відносинах, тоді правомірному та ефективному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові з підстав неналежного обрання позивачем способу захисту своїх прав.

Підставами касаційного оскарження постанови апеляційного суду представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21), від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23) та у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 185/5734/20 (провадження № 61-9337св23), від 07 листопада 2023 року у справі № 546/910/21 (провадження № 61-8629св23), від 08 листопада 2023 року у справі № 646/2138/19 (провадження № 61-4526св23), від 10 квітня 2024 року у справі № 761/33417/19 (провадження № 61-6976св23), від 17 квітня 2024 року у справі № 185/7713/22 (провадження № 61-17652св22), від 05 червня 2024 року у справі № 205/4372/21 (провадження № 61-13487св23), від 17 липня 2024 року у справі № 705/4866/21 (провадження № 61-7461св24).

У березні 2025 року представник ОСОБА_5 , особи, яка не брала участі у справі, - адвокат Дідик А. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що08 жовтня 2021 року, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 уклав договір довічного утримання (догляду), згідно з яким за ним зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Отже, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, вказана квартира є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 .

Судовим рішенням апеляційного суду вирішено питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_5 як співвласника вказаної квартири.

Підставами касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2024 року прокурор Дніпровської обласної прокуратури подав відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Макотченко Л. М., в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Макотченко Л. М. подала відповідь на відзив.

У квітні 2025 року прокурор Дніпровської обласної прокуратури подав відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_5 , особи, яка не брала участі у справі, - адвоката Дідик А. О., в якому, посилаючись на те, що оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду не порушено прав та інтересів ОСОБА_5 , яка не брала участь у справі, просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У квітні 2025 року представник Дніпровської міської ради подав відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_5 , особи яка не брала участь у справі, - адвоката Дідик А. О., в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на те, що судовим рішення апеляційного суду не порушено прав та інтересів ОСОБА_5 , яка не брала участі у справі, як співвласника на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 .

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 29 вересня 2024 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_14 Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Макотченко Л. М. та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У листопаді 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Дідик А. О. залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - адвоката Дідик А. О.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2025 року справу призначено до розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 06 березня 2026 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_14 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2026 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Гулейкова І. Ю., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 прийнято у комунальну власність міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, та внесено зазначені об`єкти нерухомого майна до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста.

Відповідно до пункту 49 переліку житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної громади м. Дніпропетровська станом на 01 серпня 2003 року, до комунальної власності передано в цілому житловий будинок АДРЕСА_4 , введений і експлуатацію у 1901 році, загальною площею 1 202,04 кв. м.

Згідно з поповерховими планами будівлі літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_2 , складених у 1975 та 1989 роках, на першому поверсі знаходяться нежитлові приміщення № 15, 16, 17, а на другому поверсі - нежитлове приміщення № 18, на третьому та четвертому поверхах розташовані житлові квартири.

Будинок АДРЕСА_2 в цілому прийнятий на баланс КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради 01 квітня 2004 року відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 277 від 22 січня 2004 року.

На час передачі в ньому знаходились нежитлові приміщення № 16, 17, 18, які відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 36/80 від 27 серпня 2010 року з 31 березня 2011 року передані на баланс КП «Бюро обліку майнових прав з нерухомістю» та надалі у 2012 році передані на баланс КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради.

На підставі договору оренди від 20 серпня 2008 року № 366-УКВ/08, укладеного між Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради та ПП «Сервіс-Буд» в особі директора ОСОБА_1., передано в оренду нежитлове приміщення № 17, загальною площею 139,3 кв. м, розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 . Вказаний договір розірваний на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2012 року у справі № 28/5005/17370/2011.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2012 року у справі № 38/5005/11447/2012 відкрито провадження у справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року у справі № 38/5005/11447/2012 затверджено мирову угоду, відповідно до якої КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради зобов`язалось в якості відступного передати ТОВ «Солярис» 96 об`єктів нерухомого комунального майна, які перебували на балансі підприємства, у т.ч. нежитлове приміщення № 17, загальною площею 154,5 кв. м, розташоване на першому поверсі в житловому будинку літ. А-4 на АДРЕСА_2 .

27 липня 2013 року між ТОВ «Солярис» та ТОВ «Галлій» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Прокуратура Дніпропетровської області подала апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року у справі № 38/5005/11447/2012, після чого мирова угода була визнана недійсною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року на підставі заяви ТОВ «Солярис».

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 жовтня 2013 року у справі № 38/5005/11447/2012, яка набрала законної сили, частково задоволено апеляційну скаргу прокурора та припинено провадження у справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради.

Після визнання недійсною мирової угоди, укладеної у справі № 38/5005/11447/2012, прокурором Кіровського району м. Дніпропетровська до Господарського суду Дніпропетровської області подано позов про витребування у ТОВ «Галлій» на користь територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (справа № 904/149/14).

Під час розгляду вказаної справи судом ТОВ «Галлій» 28 січня 2014 року на загальних зборах учасників товариства прийняло рішення про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська нерухомого майна, що безпідставно було відчужено в процедурі банкрутства КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради, у т.ч. нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Рішенням сесії VІ скликання Дніпровської міської ради № 15/47 від 29 січня 2014 року визначено, що об`єкти нерухомого майна згідно з додатком є об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська, зокрема і спірне приміщення.

06 лютого 2014 року між ТОВ «Галлій» та Дніпровською міською радою складений акт приймання-передачі, відповідно до якого ТОВ «Галлій», діючи на виконання рішення № 15/47 від 29 січня 2014 року, передало у комунальну власність м. Дніпропетровська, а КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради прийняло та облікувало на балансі нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

Після винесення рішення від 29 січня 2014 року № 15/47 та підписання акта прийому-передачі з ТОВ «Галлій», міською радою 16 квітня 2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності територіальної громади м. Дніпропетровська на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року у справі № 175/207/16 задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання договору недійсним. Вказаним рішенням, зокрема, припинено право власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , скасовано державну реєстрацію права власності за № 5918508 від 16 квітня 2014 року, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 01, та зобов`язано державного реєстратора закрити розділ в Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно.

На підставі вказаного рішення суду 21 березня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. внесено записи про припинення права власності територіальної громади м. Дніпропетровська на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року скасовано, а ухвалою від 08 червня 2016 року позовну заяву залишено без розгляду.

23 липня 2019 року Дніпровська міська рада поновила скасований за рішенням суду запис про право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2012 року у справі № 0418/5790/2012 задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_10 та, зокрема, визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , укладений 30 січня 2012 року між ПП «Сервіс-Буд» та ОСОБА_2 , а також визнано за останнім право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_12 , 1969 року народження, яка є дружиною відповідача ОСОБА_1

03 липня 2012 року до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю була подана декларація про початок будівельних робіт № ДП0 на проведення реконструкції квартири АДРЕСА_1 . В декларації зазначено про її підписання ОСОБА_2

16 жовтня 2012 року до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю подана декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 16 жовтня 2012 року № ДП3 за результатами реконструкції квартири АДРЕСА_1 . В декларації зазначено про її підписання ОСОБА_2 .

Згідно з висновком експерта від 23 липня 2020 року № 19/104-7/7/525 підпис у вказаних вище деклараціях виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Згідно з відкритими даними порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва на час ухвалення рішення декларація про початок будівельних робіт № ДП0 на проведення реконструкції квартири АДРЕСА_1 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 16 жовтня 2012 року № ДП3 за результатами реконструкції квартири АДРЕСА_1 позначені як чинні, відомості про їх анулювання відсутні.

01 лютого 2013 року державний реєстратор Мудрак В. В. реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області видав ОСОБА_2 свідоцтво № 255016 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

02 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Баніною В. М. (за реєстром № 61), згідно з яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 за 315 000,00 грн.

14 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. (за реєстром № 2018), згідно з яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1 за 300 000,00 грн.

14 травня 2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. (за реєстром № 2025), згідно з яким ОСОБА_11 надав ОСОБА_4 позику в розмірі 1 900 000,00 грн.

14 травня 2013 року ОСОБА_4 складено розписку про одержання від ОСОБА_11 позики у розмірі 1 900 000,00 грн.

14 травня 2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. (за реєстром № 2026), згідно з яким забезпечувалось виконання зобов`язань ОСОБА_4 перед ОСОБА_11 з повернення позику у розмірі 1 900 000,00 грн за договором позики від 14 травня 2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2012 року у справі № 0418/5790/2012 скасовано та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2013 року у цивільній справі № 203/4039/13-ц встановлено, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 14 травня 2013 року був укладений договір про позику грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. за реєстровим № 2025, предметом якого є позика ОСОБА_4 1 900 000,00 грн, строком повернення позики 14 червня 2013 року. На забезпечення виконання за договором позики, між ОСОБА_11 і ОСОБА_4 14 травня 2013 року укладений іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. за реєстровим № 2026, за яким у іпотеку передана квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № , до складу якої входить: 1-а кімната, площею 20,5 кв. м; 2-а кімната, площею 23,6 кв. м; 3-а кімната, площею18,8 кв. м; 4-а кімната, площею12,4 кв. м; кабінет, площею 8,2 кв. м; кухні, площею 7,3 кв. м; вбиральні (сполученої), площею 3,0 кв. м; коридор, площею 7,5 кв. м; комора гардеробна, площею 8,0 кв. м; загальною площею 154,5 кв. м, житловою площею 83,5 кв. м; ганок з навісом літера а2. У встановлений судом строк відповідач своїх зобов`язань не виконав, суму позики не повернув.

У зв`язку з цим суд вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 14 травня 2013 року, укладеному між ОСОБА_11 і ОСОБА_4 , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. за реєстровим № 2026, за яким в іпотеку передана квартирна АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № , до складу якої входить: 1-а кімната, площею 20,5 кв. м; 2-а кімната, площею 23,6 кв. м; 3-а кімната, площею18,8 кв. м; 4-а кімната, площею12,4 кв. м; кабінет, площею 8,2 кв. м; кухні, площею 7,3 кв. м; вбиральні (сполученої), площею 3,0 кв. м; коридор, площею 7,5 кв. м; комора гардеробна, площею 8,0 кв. м; загальною площею 154,5 кв. м, житловою площею 83,5 кв. м; ганок з навісом літера а2, для задоволення вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_4 за договором про позику грошей від 14 травня 2013 року, укладеним між ОСОБА_11 і ОСОБА_4 , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. за реєстровим № 2025, шляхом укладання ОСОБА_11 від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки із будь-якою іншою особою - покупцем на власний розсуд, а також наданням ОСОБА_11 всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною 300 000,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду від 20 лютого 2014 року у справі № 175/400/14 задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ТОВ «Солярис» про визнання добросовісним набувачем та визнано ОСОБА_4 добросовісним набувачем та єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 154,5 кв. м, житловою площею 83,5 кв. м.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року рішення Дніпропетровського районного суду від 20 лютого 2014 року у справі № 175/400/14 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

22 січня 2016 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В., за реєстром № 112, на підставі якого за ОСОБА_11 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

08 жовтня 2021 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О. С., за реєстром № 1352, згідно з яким відповідачу передано у власність квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_11 є батьком відповідача ОСОБА_1 .

Наразі спірне приміщення АДРЕСА_1 перебуває у фактичному володінні відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна № 330978431 від 02 травня 2023 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання від 08 жовтня 2021 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна . Запис про реєстрацію цього права було внесено державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О. С. 08 жовтня 2021 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна № 306283889 від 01 серпня 2022 року право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 зареєстроване за територіальною громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради на підставі рішення Дніпровської міської ради № 15/47 від 29 січня 2014 року, протоколу загальних зборів ТОВ «Галлій» № 3 від 28 січня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Запис про реєстрацію цього права було внесено державним реєстратором - реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринською О. В. 17 липня 2019 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скаргапредставника ОСОБА_1 - адвоката Макотченко Л. М. не підлягає задоволенню, а касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - адвоката Дідик А. О. підлягає закриттю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Макотченко Л. М. цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що спірне приміщення перебуває в цивільному обігу як житлове приміщення, що підтверджене рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2013 року у цивільній справі № 203/4039/13-ц, яке набрало законної сили; згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 16 жовтня 2012 року № ДП3 спірне приміщення зареєстровано як житлове приміщення і вказана декларація є чинною; у цьому приміщенні фактично проживає відповідач, що не оспорюється усіма учасниками справи; за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, просив скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер ) на квартиру АДРЕСА_1 з одночасним припиненням речового права, посилаючись на незаконну подвійну реєстрацію права власності на одне й те саме приміщення: за Дніпровською міською радою - на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 та за відповідачем - на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим територіальна громада міста Дніпро не може реалізувати своє право власності.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна № 330978431 від 02 травня 2023 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання від 08 жовтня 2021 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна . Запис про реєстрацію цього права було внесено державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О. С. 08 жовтня 2021 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна № 306283889 від 01 серпня 2022 року право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 зареєстроване за територіальною громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради на підставі рішення Дніпровської міської ради № 15/47 від 29 січня 2014 року, протоколу загальних зборів ТОВ «Галлій» № 3 від 28 січня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Запис про реєстрацію цього права було внесено державним реєстратором - реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринською О. В. 17 липня 2019 року.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що уразі наявності в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки закривається розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа, відкритий пізніше.

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі якщо у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості внаслідок допущення технічної помилки виявлено суперечності між зареєстрованими речовими правами, закриття розділу Державного реєстру прав здійснюється виключно на підставі судового рішення.

У цій нормі законодавець визначив вичерпний перелік випадків, коли розділ Державного реєстру закривається на підставі судового рішення.

Враховуючи, що у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відкрито два розділи на один об`єкт нерухомого майна та наявні суперечності між зареєстрованими речовими правами, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ) з одночасним припиненням речового права, оскільки другий запис про право власності на приміщення АДРЕСА_1 , де власником зазначений відповідач ОСОБА_1 , є перешкодою Дніпровській міській раді на розпоряджання своїм майном.

Доводи касаційної скарги про те, що прокурор обрав неналежний спосіб захисту порушених прав Дніпровської міської ради, колегія суддів відхиляє, оскільки скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно з одночасним припиненням речового права є ефективним і достатнім способом захисту порушеного права, який забезпечує повністю відновлення порушеного права власника - територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Щодо касаційної скарги особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції (пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України).

Зазначені норми цивільного процесуального права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У частині четвертій статті 389 ЦПК України визначено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Тлумачення змісту частин першої та четвертої статті 389 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга може бути подана особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки лише після розгляду апеляційною інстанцією її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, за винятком випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Отже, особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в касаційному порядку лише ті судові рішення, які встановлюють, змінюють або припиняють права й обов`язки цих осіб. Особа, яка не брала участі у розгляді справи та звертається з касаційною скаргою, повинна довести, що оскаржене судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 752/17797/20 (провадження № 61-18802св21) зазначено: «В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) зазначено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції. Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. У розумінні норм ЦПК України судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та (або) обов`язків цієї особи. Таким судовим рішенням безпосередньо зачіпаються права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, в тому числі створюються перешкоди для реалізації її суб`єктивного права чи законного інтересу або реального виконання обов`язку стосовно однієї із сторін спору. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги».

ОСОБА_5 звернулася з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції, якою скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ) з одночасним припиненням речового права.

Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, ОСОБА_5 як особа, яка не брала участі у справі, посилалась на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і внаслідок ухвалення апеляційним судом оскаржуваної постанови порушено її права як співвласника нерухомого майна

Колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_1 реалізував своє право на оскарження постанови апеляційного суду у цій справі у касаційному порядку, отже, ОСОБА_5 діє у цій справі в спільних інтересах - своїх та свого чоловіка як набувачів спірної кватири.

Права одного з подружжя ( ОСОБА_5 ), який не був стороною договору довічного утримання від 08 жовтня 2021 року, на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на спірну квартиру, та до якого не пред`явлено позовних вимог у цій справі, не порушуються, оскільки ці права захищає той з подружжя, який уклав договір і є відповідачем у справі.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 911/2780/20, ухвалі Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 752/4256/17, постанові Верховного Суду від 25 грудня 2024 року у справі № 645/5439/17.

Мотивувальна частина постанови суду апеляційної інстанції не містить висновків про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_5 . У резолютивній частині постанови суд також не вказав про права, інтереси та (або) обов`язки заявника.

З огляду на викладене, а також те, що оскаржуваною постановою апеляційного суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_5 не вирішувалося, Верховний Суд приходить до висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 як особи, яка не брала участі у справі, підлягає закриттю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Макотченко Л. М. без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін, а касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - адвоката Дідик А. О. на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року - закрити.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат Верховним Судом не проводиться.

Керуючись статтями 396, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Макотченко Любові Михайлівни залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_5 - адвоката Дідик Ангеліни Олександрівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності з припиненням речового права та закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк