ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/682/17 Номер провадження 22-ц/814/235/26Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Дорош А.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»» в межах ліміту страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю та здоров`ю в розмірі 100000 грн., а решту матеріальної шкоди з ОСОБА_3 в розмірі 564638 грн. 91 коп., а також 5000 грн. із ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»» та решту 45000 грн. з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди.

У грудні 2017 року представник позивача уточнив вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди та остаточно просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 624649 грн. 54 коп., оскільки оплата за лікування ОСОБА_2 у ФРН проводилася у Євро, а на час розгляду справи курс Євро до гривні збільшився.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 вказувала, що 16 жовтня 2014 року близько 18.00 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ЗАЗ Daewoo, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Пролетарській в місці Кременчуці Полтавської області, не вживши заходів зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, допустив наїзд на ОСОБА_2 , яка внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров`я у вигляді закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в її верхній третині, зі зміщенням уламків закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки, закритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступневого суглобу без зміщення, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, саден обличчя в ділянці спинки носа, синців правої половини голови та біля вушній ділянці, правостороннього посттравматичного осумкованого плевриту, в подальшому пневмофіброз.

Зазначала, що вищевказаними діями їй було завдано тілесних ушкоджень та вона вимушена була проходити лікування за місцем проживання та за кордоном, що спричинено матеріальну шкоду, яку вона просить стягнути з страхової компанії та відповідача. Окрім того вказувала, що внаслідок отриманих від ДТП травм їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає у зміні звичайного способу життя, тривалого лікування, погіршення здоров`я та душевного хвилювання з приводу цього. Враховуючи викладене просила задовольнити її позовні вимоги.

Справа розглядалась неодноразово судами різних інстанцій.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 7 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», в особі Кременчуцького управління, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 6555 грн. 18 коп.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь ОСОБА_2 в рахунок завданої моральної шкоди 327,76 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок завданої моральної шкоди 25000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням районного суду, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що суд безпідставно відмовив в задоволенні вимог в частині стягнення вартості лікування ОСОБА_2 в Федеративній республіці Німеччина, оскільки матеріали справи містять належним чином обґрунтоване та доведене належними та допустимими доказами твердження про те, що лікування в Україні не дало належного ефекту, що змусило позивача продовжити лікування в ФРН. Те саме підтвердили під час допиту і лікарі.

Окрім того вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на ст.109 ЦПК України, а саме, що позивач не забезпечила надання документів на проведення експертиз та не прибула для проведення огляду. В той же час, зазначене твердження суду суперечить матеріалам справи, адже представником позивача на виконання ухвал суду було надано всю наявну в позивача медичну документацію. Відсутність чи не збереження частини документів у позивача чи в медичних закладах не є підставою для того, щоб застосовувати положення ст.109 ЦПК України. Так само як і неявка позивача-потерпілої, якій виповнилось повних 91 рік і яка, в тому числі і через свого представника, вказувала на те, що не може прибути до України як через вік та і через стан здоров`я. Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно вказав, що не вбачає підстав вважати, що існує причинно-наслідковий зв`язок між травмами отриманими внаслідок ДТП та необхідністю лікування в Німеччині та понесення відповідних витрат.

Із апеляційної скарги вбачається, що представник позивача оскаржує рішення лише в частині відмови у відшкодуванні витрат на лікування, які позивач понесла в Республіці Німеччина.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній відповідач ОСОБА_3 , його представник та представник позивача, інші особи по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Районним судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09.02.2015 року відповідача ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік. Позов старшого прокурора міста Кременчука було задоволено: стягнуто на користь держави в особі фінансового управління Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради з ОСОБА_3 кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 в розмірі 8504 грн. 80 коп.

Під час розгляду кримінальної справи було встановлено, що 16 жовтня 2014 року близько о 18.00 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ЗАЗ Daewoo, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Пролетарській в місці Кременчуці Полтавської області, не вживши заходів зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, допустив наїзд на позивача ОСОБА_2 , яка внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров`я у вигляді закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в її верхній третині, зі зміщенням уламків закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки, закритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступневого суглобу без зміщення, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, саден обличчя в ділянці спинки носа, синців правої половини голови та біля вушній ділянці, правостороннього посттравматичного осумкованого плевриту, в подальшому пневмофіброз.

Відповідно до висновку експерта №1435 від 09-12.12.2014 року, за дослідженою медичної документацією під експертної встановлено, що у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження середньої тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров`я у вигляді закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в її верхній третині, зі зміщенням уламків закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки, закритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступневого суглобу без зміщення, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, саден обличчя в ділянці спинки носа, синців правої половини голови та біля вушній ділянці, правостороннього посттравматичного осумкованого плевриту, в подальшому пневмофіброз. Тілесні ушкодження могли утворитися одночасно, в результаті ДТП, коли вона як пішохід була збита автомобілем легкового типу, при цьому в момент зіткнення ударялася об виступаючи частини кузова автомобіля, у час і при обставинах вказаних в постанові та представленій медичній документації, про що свідчить характер та локалізація наявних у неї тілесних ушкоджень. (матеріали кримінального провадження №0003145 а.с. 46-48).

Районним судом встановлено, що травмування сталося у зв`язку із в порушення ОСОБА_2 п.4.7., п.4.8., п.4.10, п.4.14 ПДР, тобто її груба необережність.

На час вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» та відповідно до діючого на той час полісу серії АС № 8525458 ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складав 100 000 грн.

Відповідачем не заперечувався факт, що зазначене у позові лікування ОСОБА_2 з 16.10.2014 року в медичних закладах та амбулаторно в Україні, проведено саме від травм, отриманих в ДТП.

Судом встановлено, що позивачка в період з 16 жовтня 2014 року по 19 листопада 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені 3-ї міській лікарні міста Кременчук. Як зазначає позивач, що впродовж вказаного періоду часу витратила на своє лікування 8677 грн. 45 коп. особистих коштів. На подальше амбулаторне лікування позивачка в період з січня по квітень 2015 року витратила ще 713 грн. 79 коп.

ОСОБА_2 зверталася до страховика ПАТ «СК «Брокбізнес» із заявою від 24.10.2016 року вх. №281/1 про виплату страхового відшкодування. Проте до заяви не подала паспорт та ідентифікаційний код на своє ім`я. (т.1 а.с. 86-88).

Листом ПАТ «СК «Брокбізнес» від 23.11.2016 року вих. №1424-11 просили ОСОБА_2 подати до заяви документи, перелічені у статті 35 Закону № 1961-IV, зокрема копії паспорта, довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера платника податку та відомостей про банківські реквізити. Повідомлено ОСОБА_2 , що після надання вказаних документів, ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» повернеться для розгляду її заяви. (т. 1 а.с. 89).

Таким чином страхова компанія не виплатила їй страхове відшкодування за заподіяну її здоров`ю внаслідок ДТП шкоду, не прийняла рішення по її заяві про виплату страхового відшкодування.

Також ОСОБА_2 вдруге зверталася до ПАТ «СК «Брокбізнес» із заявою від 05.05.2021 року про виплату їй страхового відшкодування за заподіяну її здоров`ю шкоду в ДТП, до заяви додала копію паспорту та ідентифікаційного коду на своє ім`я, зазначила свій картковий рахунок для проведення перерахування страхового відшкодування у зв`язку з ДТП.

ПАТ «СК «Брокбізнес» листом від 24.05.2021 року вих. №951-11 надало відповідь ОСОБА_2 на її заяву від 05.05.2021 року, до якої вона додала копію паспорту та ідентифікаційного коду на своє ім`я, зазначила свій картковий рахунок для проведення перерахування страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що сталася 16.10.2014 року біля будинку АДРЕСА_1 , а також просила надати інформацію щодо несплати страхового відшкодування. Повідомлено, що ПАТ «СК «Брокбізнес» неодноразово зазначала ОСОБА_2 про необхідність надати копію паспорту та ідентифікаційного коду на виконання вимог ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте вказані документи не були подані нею раніше. На теперішній час спір про відшкодування ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в ДТП, розглядається Крюківським районним судом м. Кременчука у справі №537/682/17, а тому відповідно до ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Звертаючись до суду з позов позивач також просила стягнути з відповідачів її витрати, понесені за проходження лікування в період з 10.06.2016 року по 20.06.2016 року та з 07.07.2016 року по 18.07.2016 року за кордоном у Федеративній Республіці Німеччина в розмірі 22470 євро, що відповідно до внесених позивачкою змін до позовної заяви в редакції 12 грудня 2017 року із врахуванням курсу валют Національного Банку України станом на 11.12.2017 року, становить 715258,30 грн. (22470 євро х 31,8317 грн. за 1 євро =715258,30 грн.). та були сплачені іншою особою ОСОБА_5 (а.с. 201-202 т.1).

Судом першої інстанції неодноразово призначалися експертизи для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між травмами які отримала позивачка внаслідок ДТП 16.10.2014 року і її лікуванням протягом червня-липня 2016 року в закладах охорони здоров`я у Німеччині. Проте, експертизи проведені не були, оскільки не було надано достатньо документації для їх проведення, а також позивачка не прибула до експертних установ для її обстеження.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що вина відповідача ОСОБА_3 у вчиненні ДТП потерпілою від якого є ОСОБА_2 доведена. При цьому, визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди місцевий суд виходив з принципу належності та допустимості доказів, а при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди з принципу розумності і справедливості.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо відшкодування витрат на лікування в республіці Німеччина районний суд виходив з того, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між травмами, які отримала позивач внаслідок ДТП та її лікуванням.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

В силу пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно пункту 23.1.статті 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п.24.1 статті 24 Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовується обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах тапридбанням лікарських засобів.

Із положень частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач просила, в тому числі, стягнути з відповідачів її витрати, понесені за проходження лікування в період з 10.06.2016 року по 20.06.2016 року та з 07.07.2016 року по 18.07.2016 року за кордоном у Федеративній Республіці Німеччина в розмірі 22470 євро, що відповідно до внесених позивачкою змін до позо4444вної заяви в редакції 12 грудня 2017 року із врахуванням курсу валют Національного Банку України станом на 11.12.2017 року, становить 715258,30 грн. (22470 євро х 31,8317 грн. за 1 євро =715258,30 грн.). Та були сплачені іншою особою ОСОБА_6 .

Для правильного і об`єктивного вирішення справи судом неодноразово за клопотання позивача призначались судово-медичні експертизи для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманими травмами внаслідок ДТП та проведеним лікуванням в Республіці Німеччина. Проте експертизи проведені не були у зв`язку із недостатньою медичною документацією та не прибуттям позивача для огляду та обстеження експертами.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено, що між отриманими травмами внаслідок ДТП та лікуванням позивача в Республіці Німеччина, є причинно-наслідковий зв`язок.

Доводи апеляційної скарги про те, що доведено належними доказами, що позивач лікувалася за кордоном внаслідок отриманих травм від ДТП не беруться до уваги та не підтверджені належними доказами, оскільки в даній справі належними та допустимими доказами є висновок експерта про причинно-наслідковий зв`язок між отриманими травмами та лікуванням, які не були проведені з вини позивача.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Таким чином рішення районного суду ухвалене у відповідності з нормами процесуального та матеріального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2025 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 09 лютого 2025 року.

Головуючий суддя : _________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ С.Б. Бутенко __________________А.І. Дорош