Справа № 462/429/26
УХВАЛА

про повернення заяви

16 березня 2026 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

встановила:

заявниця ОСОБА_1 звернулась до Залізничного районного суду м. Львова із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на 6 (шість) місяців, яким визначити останньому наступні тимчасові обмеження: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання із постраждалою особою: ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори із постраждалою особою: ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.01.2026 року указану заяву залишено без руху з підстав, викладених у мотивувальній частині такої та встановлено процесуальний строк для усунення недоліків. Про наслідки невиконання ухвали про залишення без руху було роз`яснено в самому тексті вказаної ухвали.

Копія вищевказаної ухвали скеровувалась заявниці засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрих-кодовим ідентифікатором № R13 за її зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , яке повернулось до суду із відміткою «вручено особисто 06.03»

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що позивач, як сторона, що задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З урахуванням вимог ч. 6 ст. 272 ЦПК України, встановленого ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.01.2026 року строку для усунення недоліків, дати отримання заявницею ухвали, останнім днем для усунення недоліків є 11.03.2026 року.

Станом на 16.03.2026 року до суду не надходило будь-яких заяв чи клопотань на виконання ухвали про залишення заяви без руху чи клопотань про продовження строку, визначеного ухвалою для усунення недоліків.

Об`єктивних даних про обставини, в тому числі пов`язані із воєнним станом в Україні, які би перешкоджали виконанню ухвали суду, не встановлено. При цьому заявниця про зміну адреси суд не повідомляла, будь-яких заяв та повідомлень на адресу суду не надсилала, провадженням у справі не цікавилась.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суддя дійшла висновку, що без усунення зазначених недоліків вказана заява не може бути прийнята до провадження суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви, відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду із вказаним позовом, суд вважає за необхідне заяву визнати неподаною та повернути заявниці, у зв`язку із не усуненням недоліків.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

постановила:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису вважати неподаною та повернути заявниці.

Роз`яснити заявниці, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя: Постигач О. Б.