Справа № 489/3913/24
Провадження № 2-др/489/9/26
Ухвала

Іменем України

13 березня 2026 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Костюченка Г.С.,

із секретарем судових засідань Савковою К.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Юлії Малової про визнання протиправною бездіяльності,

встановив:

19 лютого 2026 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Негуляєва М.А. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Юлії Малової про визнання протиправною бездіяльності.

Ухвалою Інгульського районний суд міста Миколаєва від 03 березня 2026 судом скаргу задоволено.

Суд ухвалив:визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Юлії Малової, щодо ненадання представнику боржника адвоката Негуляєва М.А. відповіді на адвокатський запит за вих. №16/2025/05 від 02.02.2026.

Зобов`язати державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Юлію Малову надати відповідь на адвокатський запит за вих. №16/2025/05 від 02.02.2026 в текстовій формі по кожному пункту цього запиту.

Разом з тим представником скаржника в скарзі також були заявлені вимоги про стягнення з суб`єкта оскарження судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Оскільки судом зазначені вимоги залишились без вирішення. Представник скаржника просив суд ухвалити у справі №489/3913/24 (провадження № 4-с/489/8/26) додаткове рішення.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) () на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в суді першої інстанції в розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 06.03.2026 вищевказану заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи.

В судове засідання представник скаржника не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Зазначені обставини не перешкоджають розгляду заяви про постановлення додаткового рішення без участі позивача представника відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

При вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником скаржника надано суду:копія договору про надання правничої допомоги №16/2025 від 10.02.2025, копія Додатку №1 до Договору №16/2025 від 10.02.2025, копія звіту №4 від 18.02.2026. Витрати боржника при розгляді скарги складають 7000,00 грн.

Дані витрати клієнтом адвокату не оплачені, але мають бути стягнуті з ДВС при задоволенні скарги.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що боржником не було понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 7000 грн., але сторони домовились про сплату цих витрат за наслідками розгляду справи.

В пункті 4.2 Договору №16/2025 від 10.02.2025 сторони погодили вартість наданих послуг адвоката, які визначені в Додатку №1 до цього Договору (прайс листі), який погоджений сторонами та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 4.3. цього Договору в разі надання правничої допомоги в суді (присутність у судових засіданнях, складання заяв по суті та заяв з процесуальних питань, апеляційних та касаційних скарг) оплата послуг адвоката проводиться протягом 10-ти банківських днів після прийняття судового рішення в першій, апеляційній або касаційній інстанції в незалежності від результатів розгляду справи.

Тобто, сторони домовились, що оплата послуг адвоката та сплата гонорару має відбутись у майбутньому, а саме після отримання судового рішення, яке набрало законної сили. На підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості Клієнтом і Адвокатом підписано звіт №4, в якому детально описано обсяг наданих послуг та їх вартість.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 140 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 вказаного Кодексу), тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг.

В той же час, при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв - дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Згідно висновків Верховного Суду у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права встановить, що розмір гонорару є завищеним, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним згідно ціни позову.

Так судом встановлено, що адвокатом Негуляєвим М.А. в інтересах ОСОБА_1 у серпні 2025 було подано до Інгульського районного суду м.Миколаєва скаргу на бездіяльність головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Юлії Малової з аналогічними вимогами.

Таким чином, адвокат не здійснював над зусиль, щодо складання та готування матеріалів для наступної скарги.

Також, судом враховується, що розгляд скарги відбувався за відсутності адвоката, тобто адвокат не витрачав час на участь у судовому засіданні не відстоював позицію свого клієнта.

Таким чином, суд вважає намаганням представника боржника необґрунтовано збагатитися за рахунок вочевидь завищених витрат на правничу допомогу, а саме за рахунок держаних коштів Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі № 910/7032/17.

Суд виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 137 ЦПК України так і у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 137, 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу.

Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

До подібного правового висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 12.01.2023 у справі № 908/2702/21.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги нескладність справи, кількість судових засідань, а саме одне судове засідання без участі адвоката, реальний час витрачений представником на складання скарги за шаблоном, розумність та співмірність вимог скарги, яка не оплачується судом збором з витратами на правничу допомогу, виходячи з принципів пропорційності, суд вважає, що з суб`єкта оскарження на користь боржника необхідно стягнути суму витрат на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 273, 452 ЦПК України, суд -

хвалив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Юлії Малової про визнання протиправною бездіяльності задовольнити частково.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (ЄДРП ОУ 34906703) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.03.2026.

Суддя: Г.С. Костюченко