Справа № 487/1874/26
Провадження № 2-о/487/76/26
У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у відкритті провадження у справі

17 березня 2026 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області, Сєвєродонецька міська рада Луганської області, про встановлення факту володіння квартирою

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2026 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 , яка підписана ОСОБА_2 , про встановлення факту володіння квартирою, в якій вона просить встановити факт володіння ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого 07.07.1999 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Рубан Н.С., зареєстрований комунальним підприємством Сєвєродонецьким БТІ 21.07.1999 року, що записано в реєстрову книгу за №392, за реєстром №1620.

12 березня 2026 року вказану заяву передано судді Сухаревич З.М.

Вивчивши подану заяву, додані до неї документи, вважаю, що слід відмовити у відкритті провадження у справі, виходячи з такого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 287/167/18-ц від 30 січня 2020 року викладено наступний висновок: «Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо:

згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», в яких зазначено: «Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Слід звернути увагу, що після набуття чинності ЦК з 1 січня 2004 року встановлення факту володіння особою будинком на праві власності в порядку окремого провадження не допускається.»

Аналогічні висновки підтримані і Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі № 465/3041/16-ц(провадження № 61-4250св18).

Підставою звернення ОСОБА_1 , до суду із цією заявою є те, що внаслідок повномасштабної збройної агресії РФ проти України, окупації м. Сєвєродонецьк було втрачено оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, власником якої є заявниця. Метою заяви є визнання за нею права володіння цією квартирою для підтвердження права власності на неї та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто заявниця фактично просить визнати за нею право власності, набуте раніше на законних підставах.

Зі змісту статті 392 ЦК України випливає, що власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що за змістом статті 392 ЦК України судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його (див. постанови від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 та від 23 червня 2020 року у справі № 909/337/19).

Результат аналізу наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка є власником/володільцем нерухомого майна, набутого раніше на законних підставах, оригінали правовстановлювальних документів на яке було втрачено, має право на захист свого порушеного права в порядку позовного провадження відповідно до статті 392 ЦК України, яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки є порядок захисту порушеного права, а саме звернення до суду в порядку позовного провадження шляхом подання позовної заяви (стаття 392 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що фактично заявник шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження, ставить вимоги про визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно, що суперечить статті 293 ЦПК України.

Частиною 4 ст.315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений пі час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

В зв`язку з вищевикладеним, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Зазначеного висновку суд дійшов з врахуванням правової позиції Верховного Суду викладену у справі № 201/9106/24 Постанова від 02 квітня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Таким чином, оскільки у відкритті провадження відмовлено, суд вважає можливим повернути заявниці сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн.

Повернення судового здійснюється у порядку, передбаченому п. 5 Розділу І ПОРЯДКУ повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, Затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787.

Відповідно до цього порядку органи Казначейства здійснюють повернення судового збору в усіх випадках виключно на підставі електронного подання, сформованого або Державною судовою адміністрацією України, або її територіальним управлінням, або відповідним судом.

Для повернення судового збору платнику необхідно звернутися із заявою, складеною відповідно до вимог п. Порядку, або до Державної судової адміністрації України, або до її територіального управління, або до відповідного суду за місцем розгляду справи. Разом із заявою про повернення коштів судового збору з бюджету платником подається до зазначених органів оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Керуючись ст.ст. 260-261, 293-294, 315, 353-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області, Сєвєродонецька міська рада Луганської області, про встановлення факту володіння квартирою відмовити.

Роз`яснити заявниці, що вона має право звернутись до суду за захистом свого права в порядку позовного провадження.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений БО «БФ «ЯНГОЛИ СПАСІННЯ» в інтересах ОСОБА_1 за платіжною інструкцією № 19092 03.03.2026 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», судовий збір у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 17 березня 2026 року.

Суддя: З.М. Сухаревич