Справа № 450/829/25 Провадження № 2/450/122/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САС-ТРАНС» до ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України, про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

25.02.2026 року представник ТзОВ «САС-ТРАНС» Кондра О.Я. через систему «Електронний Суд» звернувся з позовом до відповідача, у якому просив визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,6562 га, кадастровий номер :01:001:0547, реєстраційний номер 36.

Мотивував позовні вимоги тим, що згадана вище земельна ділянка внесена у статутний фонд ТзОВ «САС-ТРАНС» у 2015 році, коли ОСОБА_2 був учасником цього товариства. У 2017 році відповідач вийшов з цього товариства без виділення часток на підставі договору дарування частки. Однак, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки вказаний ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

12.05.2025 року відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про визнання позову.

Протокольною ухвалою від 12 травня 2025 року визнано обов`язковою явку відповідача ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 43 ЦПК України та оголошено перерву.

Ухвалою від 26 травня 2025 року залучено до участі у справі за позовом ТзОВ «САС-ТРАНС» до ОСОБА_2 про визнання права власності третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Державне бюро розслідувань, місцезнаходження 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28; Офіс Генерального прокурора, місцезнаходження 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд., 13/15; Державну казначейську службу України, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6.

04.08.2025 року представником ДБР Усатенко Д.І. подано пояснення третьої особи, згідно мотивів яких повідомив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2022 у справі № 757/19099/22-к накладено арешт на все майно підозрюваного ОСОБА_2 , у тому числі, на спірну земельну ділянку площею 0,6562 га, кадастровий номер :01:001:0547, реєстраційний номер 36. Крім цього, вказав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства. Зазначив, що корпоративними правами є права особи частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів. Тобто, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув. Відтак, слід припустити, що спір, який виник з корпоративних відносин між ТзОВ «САС-ТРАНС» та його колишнім учасником щодо внесених часток в статутному капіталі є господарсько-правовим і підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Окрім наведеного, просив замінити Державне бюро розслідувань належною третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у м. Києві.

18.08.2025 року представником позивача ОСОБА_3 подано заяву, згідно мотивів якої повідомив, що предметом позову у даній справі є визнання права власності на земельну ділянку, а спір не стосується управління товариством і відповідач не є його учасником.

20.08.2025 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Офісу Генерального прокурора Чернишовою В.Л. подано письмові пояснення та клопотання, згідно мотивів якого просила замінити Офіс Генерального прокурора належною третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Київською міською прокуратурою.

Ухвалою від 20.08.2025 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне бюро розслідувань належною третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у м. Києві. Замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Офіс Генерального прокурора належною третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Київською міською прокуратурою.

26.09.2025 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві Ковальовою А.Г. подано письмові пояснення, згідно мотивів яких повідомила, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню.

03.10.2025 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Київської міської прокуратури Котляр Т.М. подано письмові пояснення, згідно мотивів яких повідомила, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню.

В підготовчому судовому засіданні 09.03.2026 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві Ковальова А.Г. вказала, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Інші учасники розгляду справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, в підготовче засідання не з`явились. 09.03.2026 року представником позивача Посікіра Р.Р. подано клопотання, згідно мотивів яких просив проводити розгляд справи у його відсутності, закрити підготовче провадження, призначивши справу до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення представника, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Представник позивача Кондра О.Я. просить визнати за ТзОВ «САС-ТРАНС» право власності на земельну ділянку площею 0,6562 га, кадастровий номер :01:001:0547, реєстраційний номер 36.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 19 ЦПК України, зазначається, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Слід зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 ЦПК України, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однак, суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

З позовної заяви вбачається, що позивач ТзОВ «САС-ТРАНС» є юридичною особою, а відповідач ОСОБА_2 учасником вказаного товариства, який вибув.

Спір стосується об`єкта нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,6562 га, кадастровий номер :01:001:0547, реєстраційний номер 36, яка внесена у статутний капітал ТзОВ «САС-ТРАНС», однак не виділена при виході ОСОБА_2 із вказаного товариства на підставі нотаріально посвідченого договору дарування частки у статутному капіталі.

Відповідно до положень пунктів 3, 6, 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Відтак серед ознак, визначених у ч. 1 ст. 20 ГПК України для відмежування господарської юрисдикції від інших, є, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних правовідносин (пункт 3); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 6) ; щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин (пункт 13) тощо.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03.11.2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26.05.2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), від 19.05.2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18), від 28.01.2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

Для розмежування юрисдикції спору у цій справі серед зазначених критеріїв розмежування слід також визначити хоча б один з таких критеріїв, як здійснення господарської діяльності, або наявність спору з корпоративних правовідносин, або спору щодо права власності на майно, реєстрації цього майна.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Під корпоративними відносинами розуміють відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

Отже, спір з корпоративних правовідносин виникає щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі який вибув.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.12.2019 року у справі № 927/97/19 (провадження № 12-133гс19), від 04.09.2019 року у справі № 927/90/19 (провадження № 12-103гс19), від 11.06.2019 року у справі № 922/2005/18 (провадження № 12-261гс18), від 11.06.2019 року у справі № 917/1338/18 (провадження №12-23гс19).

Положення пунктів 3, 6, 13 ч. 1 ст. 20 ГПК України у їх розмежуванні передбачають визначення юрисдикції господарських судів у справах як за змістом правовідносин (господарські, корпоративні), так і за предметом спору (вимоги щодо прав на майно, реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами).

Таким чином, ГПК України серед інших спорів, юрисдикція яких чітко визначена його положеннями як господарська, визначає як спори господарської юрисдикції також спори щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин.

У постанові ВП ВС від 27.04.2021 року у справі № 591/5242/18 зазначено, що визначаючи юрисдикцію спору, слід також мати на увазі, що правовідносини між учасниками господарського товариства, крім ЦКУ та ГКУ, врегульовано також Законом України "Про господарські товариства" та Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", які серед іншого впорядковують також правовідносини між учасниками товариства щодо майна товариства і, зокрема, формування статутного капіталу та розподілення майна товариства при виході учасника з господарського товариства.

За наведених обставин, враховуючи зміст позовних вимог, предмет спору та обґрунтування позову, суд приходить до висновку, що спір про визнання права власності на спірне нерухоме майно, що було передане до статутного капіталу товариства учасником, який вибув, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відноситься до компетенції господарського суду, тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відтак, позивачу слід повернути сплачений судовий збір у сумі 45931 грн 38 коп. відповідно до квитанції № 3831-6381-4225-8895 від 07.03.2025 року.

У відповідності ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

В порядку ч. 1 ст. 256 ЦПК України слід роз`яснити позивачу про право звернення з вказаними позовними вимогами до господарського суду.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 19, 133, 247, 255, 256 ЦПК України, ст. 124 Конституції України, ст. 96-1 ЦК України, ст. 20 ГПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САС-ТРАНС» до ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України, про визнання права власності.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «САС-ТРАНС» судовий збір у сумі 45931 грн 38 коп. відповідно до квитанції № 3831-6381-4225-8895 від 07.03.2025 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 10.03.2026 року.

Суддя Мусієвський В.Є.