02 березня 2026 року
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою на дії / бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р. С., стягувач - ТОВ «Кей-Колект».
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовано тим, що:
приватний виконавець Варава Р. С. 19 червня 2024 року відкрив виконавче провадження на підставі повторно пред`явленого виконавчого документа до виконання, поданого у межах строку, передбаченого Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), а тому діяв у спосіб та на підставі встановленої законом норми;
доводи апеляційної скарги, про те, що постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2023 року встановлено, що, звертаючись до виконавчої служби у березні 2016 року стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, не заслуговують на увагу, оскільки тією ж постановою встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 18 березня 2016 року не була ніким оскаржена, усі подальші процесуальні дії щодо виконання, повернення та повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання є правомірними;
не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення не може бути розпочате знову, адже постановою приватного виконавця Мойсеєнко Д. П. від 19 вересня 2023 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_2, а постановою приватного виконавця Варави Р. С. від 19 червня 2024 року відкрито інше виконавче провадження - № НОМЕР_3 на підставі повторно пред`явленого виконавчого документа до виконання.
18 червня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Заявниця зазначала, що відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову. Апеляційний суд тлумачить цю норму, що не може бути розпочате знову саме виконавче провадження № НОМЕР_2, а постановою приватного виконавця від 19 червня 2024 року відкрито інше виконавче провадження - № НОМЕР_4. Однак ці виконавчі провадження не є відмінними, адже стосуються одного й того ж виконавчого листа.
Верховний Суд ухвалою від 18 лютого 2026 року справу передав на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2026 року мотивована тим, що: «У цій справі рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист, було ухвалено 14 жовтня 2014 року та набрало законної сили 13 листопада 2014 року.

Виконавчий лист № 759/15500/13-ц виданий 27 лютого 2015 року. Строк пред`явлення виконавчого листа для виконання зазначено до 13 листопада 2015 року.

18 березня 2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Чубаревим О. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 на підставі виконавчого листа № 759/15500/13-ц, виданого 27 лютого 2015 року.

Тобто на момент звернення стягувача до виконавчої служби строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання вже сплив.

Стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (стаття 371 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до статті 24 Закону № 606-XIV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає.

Матеріали справи не містять доказів звернення ТОВ «Кей Колект» до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання після його видачі 27 лютого 2015 року, як і не містять ухвали суду щодо вирішення зазначеного питання. Отже, строк пред`явлення виконавчого листа № 759/15500/13-ц від 27 лютого 2015 року сплив 13 листопада 2015 року та не був поновлений судом.

За змістом частин першої та другої статті 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання лише у випадку, якщо таке пред`явлення виконавчого документа до виконання відбулося в межах строків, визначених частинами першою, другою статті 22 Закону № 606-XIV.

У цій справі таких обставин не встановлено. Звернення ТОВ «Кей Колект» до приватних виконавців із заявою про примусове виконання рішення суду у 2020 році та у 2024 році не впливає на перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який сплив 13 листопада 2015 року та не був поновлений судом, адже такий юридичний факт у часі виник раніше та зумовлює неможливість відкриття виконавчого провадження.

Такі ж висновки в подібних правовідносинах висловлені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2025 року в справі № 2-5723/2010 та від 19 лютого 2025 року в справі № 2-2293/11.

Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28 червня 2023 року в справі № 759/15500/13-ц щодо цих же правовідносин сторін у межах перегляду справи про оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 17 вересня 2021 року зробив протилежний висновок. Зазначив, що, звертаючись до виконавчої служби у березні 2016 року, стягувач пропустив строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа в справі № 759/15500/13-ц, що залишилось поза увагою державного виконавця, який відкрив виконавче провадження постановою від 18 березня 2016 року. Проте ця постанова не була оскаржена і є чинною, тому всі подальші процесуальні дії щодо виконання, повернення та повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, є правомірними.

Тобто колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не уважає превалюючим установлений факт спливу строку пред`явлення до виконання виконавчого листа № 759/15500/13-ц від 27 лютого 2015 року до дати первісного звернення стягувача до виконавця та вимоги частини другої статті 19 Конституції України про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі № 759/15500/13-ц висновок щодо регулювання спірних правовідносин не відповідає правильному тлумаченню і застосуванню статей 22-24 Закону № 606-XIV, тому від такого висновку необхідно відступити».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 02 березня 2026 року повернув справу за скаргою на дії / бездіяльність приватного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки Верховний Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду порушив питання про відступ від висновку щодо застосування норми права, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у цій же справі, що не є підставою для передачі такої справи на розгляд Об`єднаної палати.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду, повертаючи вказану справу на розгляд колегії суддів, урахувала висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі № 607/15144/20 (провадження № 14-29цс25), ухвалах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 756/2765/15-ц (провадження № 61-39290сво18), від 20 вересня 2021 року у справі № 205/6749/15-ц (провадження № 61-3242сво21), про те, що визначений статтею 403 ЦПК України механізм відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не охоплює правового випадку, коли потрібно відступати від правового висновку, викладеного Верховним Судом у цій же справі під час перегляду попередньо ухвалених судових рішень, з огляду на те, що ухвалене Верховним Судом судове рішення вже реалізовано прийняттям нового судового рішення судом нижчої інстанції.

З наведеними висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не погоджуюся з огляду на таке.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року у справі № 921/357/20 (провадження № 12-48гс24) виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. Стадія виконання судового рішення перебуває поза межами розгляду справи по суті.

У справі, що переглядається, на вирішення Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду поставлено питання перегляду справи за скаргою ОСОБА_1 на дії / бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р. С. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відкритому на виконання виконавчого листа № 759/15500/13-ц.

Водночас у постанові, від висновків якої пропонується відступити, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вирішував питання законності судових рішень за наслідками перегляду справи за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д. П. у іншому виконавчому провадженні № НОМЕР_2, відкритому на виконання виконавчого листа № 759/15500/13-ц.

Отже, у цій справі за скаргою на дії / бездіяльність приватного виконавця увиконавчому провадженні № НОМЕР_1 та у справі за скаргою на дії приватного виконавця у іншому виконавчому провадженні № НОМЕР_2 спір по суті не вирішувався, а предметом дослідження була правомірність діянь приватних виконавців у різних виконавчих провадженнях.

З урахуванням особливостей та специфіки провадження на стадії судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах оскаржувані судові рішення у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії / бездіяльність приватного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 ухвалено не за наслідком ухвалення Верховним Судом постанови від 28 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії / бездіяльність приватного виконавця у іншому виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

З огляду на вказане наведені в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2026 року висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду та ухвалах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, не є застосовними у цій справі, оскільки не стосувалися випадків перегляду касаційним судом рішень, ініційованих у процедурі судового контролю за виконанням судових рішень у справах за різними скаргами на дії державних / приватних виконавців у різних виконавчих провадженнях, а стосувалися перегляду справ по суті після нового розгляду цих же справ за наслідками ухвалення Верховним Судом постанов, від висновків у яких пропонувалося відступити.

Тому у Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не було підстав для повернення справи на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Слід зазначити, що метою передачі саме цієї справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду було підтвердження превалювання принципу правової визначеності на стадії примусового виконання судового рішення, право на яке стягувачем остаточно втрачено, а боржник за наслідком цього уже не зобов`язаний повертати борг через примус.

Отже, вважаю, що справа № 759/15500/13-ц за скаргою ОСОБА_1 на дії / бездіяльність приватного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 мала бути прийнята до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду.

Судді: І. М. Фаловська