КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", подану від його імені та в його інтересах адвокатом Безсмертним Олександром Олексійовичем, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ТОВ "ЖБК "Управдом" звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЖБК "Управдом" заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 43961 грн. 64 коп., яка складається з: суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - 39111 грн. 16 коп., збитків від інфляції - 3576 грн. 68 коп. та 3 % річних - 1278 грн. 30 коп.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЖБК "Управдом" судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ТОВ "ЖБК "Управдом" є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_1 .

У свою чергу, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором про надання послуг, Договором про компенсацію витрат на охорону та Договором про надання послуг з постачання теплової енергії.

Разом з тим, відповідачка, постійно користуючись наданими житлово-комунальними послугами, не здійснює оплату фактично наданих житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим за період з 01.08.2023 по 30.09.2024 має заборгованість у загальному розмірі 43961 грн. 64 коп., яка складається з: суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - 39111 грн. 16 коп., збитків від інфляції - 3576 грн. 68 коп., 3 % річних - 1278 грн. 30 коп.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.10.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЖБК "Управдом" заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 39111 грн. 16 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн. 00 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 44-48).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить:

- рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у повному обсязі;

- рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати, а в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити у повному обсязі;

- здійснити розподіл судових витрат.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що положення абзацу 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 за № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", у редакції, чинній з 29.12.2023, не можуть застосовуватися до спірних відносин у даній справі, оскільки заборгованість відповідачки за спожиті житлово-комунальні послуги виникла за майном, що перебуває у місті Києві, яке не належить до територій, на яких ведуться бойові дії (територій можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій.

При цьому, зазначає, що нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.08.2023 по 31.12.2023 дійсно суперечить положенням абзацу 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", але лише у редакції, чинній до 29.12.2023.

Щодо відмови у стягненні з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, зауважує, що відсутність платіжного документу на підтвердження понесених витрат не означає, що такі витрати не будуть понесені позивачем у майбутньому, та за практикою Європейського суду з прав людини і Верховного Суду є фактично понесеними, як такі, які сторона зобов'язана сплатити відповідно до договірного зобов'язання (а.с. 52-55).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 27.01.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. При цьому, відповідачці надано 10 робочих днів з дня отримання копії ухвали та апеляційної скарги, для подання відзиву. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги була направлена рекомендованим листом відповідачці за адресою її місця реєстрації. Конверт повернувся до Київського апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18).

Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідачка не подала до суду відзив на апеляційну скаргу, суд вирішує справу за наявними матеріалами, адже відсутність відзиву не перешкоджає розгляду справи.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише позивачем і лише в частині незадоволених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.08.2023 між ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» та ОСОБА_1 було укладено договір № 14.3/100 про надання послуг.

Відповідно до п. 1.1 договору, предметом вказаного договору є надання позивачем послуг з утримання, будинку, перелік яких визначено Додатками № 1 та № 2 до цього Договору та надання додаткових послуг, що полягають у забезпеченні позивачем створення належним умов для проведення відповідачкою внутрішніх санітарно-технічних,електромонтажних та інших робіт в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.4 договору відповідачка зобов`язується відшкодувати та/або здійснити оплату в повному об`ємі позивачу витрати за послуги, визначені в п.1.1 цього договору, з розрахунку витрат на 1 кв.м. загальної площі квартири відповідно до Додтаку № 1 до цього договору, в порядку та розмірі, визначеному цим Договором.

Крім того, 18.08.2023 між ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» та ОСОБА_1 було укладено договір № 14.3/100/О про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону.

Відповідно до п. 1.1 договору відповідачка зобов`язується прийняти послуги, обсяг яких не є вичерпним та компенсувати їх вартість та інші витрати позивачу, пов`язані з виконання та укладанням цього договору на умовах, визначених договором.

Разом з тим, 18.08.2023 між ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» та ОСОБА_1 було укладено договір № 14.3/100/О про надання послуг з постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з постачання теплової енергії, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Діяльність ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» регламентується статутом підприємства, затвердженим загальними зборами учасників відповідно до Протоколу № 13-12/19 від 13.12.2019.

Відповідно до п. 1.9 Статуту метою діяльності товариства є здійснення господарської діяльності, направленої на задоволення потреб фізичних, юридичних осіб, інших суб`єктів господарювання, у продукції, товарах або послугах товариства та отримання прибутку. Для досягнення мети своєї діяльності товариство має право вчиняти будь-які дії, укладати будь-які договори, контракти, угоди, що не заборонені чинним законодавством, вступати до будь-яких об`єднань, союзів, асоціацій та здійснювати всі інші види діяльності для досягнення мети створення товариства, що не заборонені чинним законодавством України.

Відповідно до п. 1.10 Статуту предметом діяльності товариства є здійснення господарської діяльності з будь-яких видів діяльності, в прямій та виключній формі, які не заборонені чинним законодавством України та не суперечить йому.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2023 по 30.09.2024 складає 39 111 грн. 16 коп., інфляційні втрати за період з 01.08.2023 по 30.09.2024 - 3576 грн. 68 коп., 3% річних за період з 01.08.2023 по 30.09.2024 - 1278 грн. 30 коп.

У свою чергу, доказів, які б спростовували наявність у відповідачки заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, матеріали справи не містять.

Таким чином, встановивши, що відповідачка свої зобов`язання з оплати послуг управління багатоквартирними будинками і спорудами та прибудинковими територіями за період з 01.08.2023 по 30.09.2024 не виконувала, внаслідок чого має заборгованість по особовому рахунку у розмірі 39 111 грн. 16 коп., суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» заборгованості за послуги з управління багатоквартирними будинками і спорудами та прибудинковими територіями за період з 01.08.2023 по 30.09.2024 у розмірі 39111 грн. 16 коп.

Разом з тим, врахувавши положення Указу Президента України №64/222 "Про введення воєнного стану в Україні" та постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 за № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача нарахованих 3576 грн. 68 коп. інфляційних втрат, 1278 грн. 30 коп. 3 % річних за період з 01.08.2023 по 30.09.2024, оскільки вони нараховані за період дії воєнного стану.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3 % річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 (Указ затверджено Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022) введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на час розгляду справи не скасований.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.

Виключень з переліку житлово-комунальних послуг постанова не містить, а тому застосовується і до правовідносин сторін у цій справі.

Однак, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у новій редакції та зазначено, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що позивач неправомірно нараховував відповідачці у період з 01.08.2023 по 31.12.2023 інфляційні втрати та 3% річних на заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки таке нарахування суперечить положенням абзацу 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", але лише у редакції чинній до 29.12.2023.

У свою чергу, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних з період з 31.12.2023 по 30.09.2024 є помилковим, адже з 30.12.2023 діє нова редакція Постанови №206, яка не поширюється на спірні правовідносини.

Разом з тим, як вбачається з розрахунків заборгованості, перевірених судом апеляційної інстанції, сума 3 % річних за щомісячною заборгованістю відповідачки за період з 01.01.2024 по 30.09.2024 становить 664 грн. 92 коп., а інфляційних втрат - 2018 грн. 31 коп., які підлягають стягненню з останньої на користь позивача.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних та ухвалює у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо доводів позивача про безпідставну відмову суду першої інстанції у задоволенні його вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити, що відповідно до положень ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що за відсутністю у матеріалах справи належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає безпідставними, оскільки витрати на професійну допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач у позовній заяві заявляв вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу у матеріалах справи наявний договір № 2 про надання правової допомоги від 01.01.2023, Акт надання послуг № 321 від 17.10.2024, Детальний опис наданих правових послуг адвокатами АО "Лігал Кейс" від 17.10.2024 (а.с. 29-32).

Разом з тим, у постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Таким чином, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, визначений адвокатом є завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 43961 грн. 64 коп., тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3 000 грн. 00 коп.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідачки на користь позивача судових витрат на правничу допомогу та ухвалює у цій частині нове судове рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3000 грн. 00 коп.

Крім того,враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2510 грн. 25 коп., пропорційно до розміру задоволених вимог скарги.

Також, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10000 грн. 00 коп.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції позивачем додано до апеляційної скарги договір № 2 про надання правової допомоги від 01.01.2023, Акт надання послуг №637 від 05.12.2025, Детальний опис наданих правових послуг адвокатами АО "Лігал Кейс" від 05.12.2025 (а.с. 60-63).

Разом з тим, аналізуючи надані суду апеляційної інстанції докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, а також враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, а також їх пропорційності до предмета спору (малозначна справа), складність справи, виконані роботи, колегія суддів, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру до 3 000 грн. 00 коп.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", подану від його імені та в його інтересах адвокатом Безсмертним Олександром Олексійовичем, - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року в частині вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та витрат на професійну правничу допомогу - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом" до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом" інфляційні втрати у розмірі 2018 (дві тисячі вісімнадцять) грн. 31 коп. та три відсотки річних у розмірі 664 (шістсот шістдесят чотири) грн. 92 коп. за період з 01 січня 2024 року по 30 вересня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом" судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2510 (дві тисячі п`ятсот десять) грн. 25 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Відомості про учасників справи:

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Управдом", , місцезнаходження: м. Київ, вул. Замковецька, 102-А, н/п 37.

Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Оніщук М.І.

Судді Шебуєва В.А.

Кафідова О.В.