Справа № 536/1937/25
Провадження № 2/536/151/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участю секретарів судового засідання:

Черненко А.А., Шкіринець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав,-

Встановив:

ОСОБА_1 , від імені якого діє його адвокат Шамшурін Ю.В., звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 червня 2015 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. Під час даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є користувачем даного будинку, власницею якого була його померла мати ОСОБА_4 , на даний час він оформлює спадкові права на даний будинок.

У зв`язку із існуванням між сторонами у червні 2018 року неприязних відносин ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу, яку рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 лютого 2023 року було задоволено. ОСОБА_1 як батько повністю займається вихованням та утриманням сина, влаштував його до школи, дитина має власну кімнату. Сам позивач має постійний дохід та постійне місце проживання, гарно відноситься до сина, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, шкідливих звичок не має.

Водночас відповідачка ухиляється від виховання дитини та свідомо нехтує батьківськими обов`язками, оскільки створила нову сім`ю з іншим чоловіком та бажає жити окремо від спільного сина, ніяким чином не піклується про дитину, не спілкується з нею та не забезпечує дитину необхідними речами. Дитина знаходиться на повному утриманні батька, оскільки ОСОБА_2 аліменти не сплачує. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 серпня 2025 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні, залучено до участі у справі в якості третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зобов`язано Службу у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування надати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначити справу до розгляду, задоволено клопотання представника позивача про допит свідків.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що у 2015 році уклав з відповідачкою шлюб, у 2015 році в них народилася спільна дитина. Мати залишила родину, коли дитині виповнилося два роки. Зазначив, що відповідачка зловживає алкогольними напоями, також періодично приходила до них з сином та влаштовувала сварки, викликала співробітників поліції з приводу того, що позивач виганяв її з будинку, який належить його батькам. Окрім того, пояснив, що позивачка має ще двох доньок, яких залишила із позивачем, та діти проживали з ним до їх повноліття. Увесь час відповідачка матеріально йому не допомагала в утриманні сина, не брала участь у вихованні, дитина знаходиться на його повному утриманні. Також зазначив, що ОСОБА_2 телефонувала дитині перед Новим Роком, хотіла відвідати сина і надати тому 200 грн., однак позивач відмовив сина, сказавши, що він сам дасть йому гроші щоб той не зустрічався з матір`ю, яка, на його думку, буде перебувати у стані алкогольного сп`яніння. Останній раз відповідачка приходила до них приблизно 4 роки тому у нетверезому стані. Із заявою про стягнення аліментів позивач звертався, однак відповідачка аліменти не сплачує.

Представник позивача адвокат Шамшурін Ю.В. позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, ОСОБА_5 у судовому засіданні, яке відбулося 05 березня 2026 року, пояснила, що при наданні висновку було детально досліджено обставини справи, було приділено багато часу для з`ясування місцезнаходження матері, але виявити його не вдалося за можливе. Було опитано позивача, дитину ОСОБА_3 та доньку відповідачки, яка зазначила, що мати веде антисоціальний спосіб життя, вживає алкогольні напої. Таким чином, було надано висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових викликів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідачки, поштові відправлення були вручені, а інші повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» - «адресат відсутній», іншої адреси відповідачка суду не повідомила, тому, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачці належним чином. Відповідачка клопотання про розгляд справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позовну заяву не надала.

Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання уповноваженого представника не направив, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, від представника третьої особи надійшли пояснення, у яких останній просив проводити судове засідання за його відсутності. Також зазначив, що позивачем не доведено факт ухилення відповідачки від батьківських обов`язків за відсутності надання достатніх доказів цього. Окрім того, представник зазначає, що на підставі ч. 4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

В судовому засіданні, яке відбулося 05 березня 2026 року, малолітній ОСОБА_3 , в присутності представника органу опіки та піклування та психолога, пояснив, що він навчається у п`ятому класі в школі. Живе разом із батьком, мати не бачив вже чотири роки. Зазначив, що ОСОБА_2 періодично йому дзвонить, останній раз був чотири дні тому, питає про його справи та обіцяє прийти, однак не приходить, з Днем народження також не вітає. Зазначив, що за матір`ю сильно не сумує. До лікарні та до школи ходить із татом, який допомагає йому з навчанням, піклується про нього. З мамою бачитись не хоче, оскільки він на неї ображений.

Психолог ОСОБА_6 у судовому засіданні, яке відбулося 05 березня 2026 року, зазначила, що надані дитиною пояснення були вільними, батько займається вихованням сина, реагує на необхідність приходити до школи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що позивач є її вітчимом, з яким вона вже не живе близько шести років, а відповідачка її рідна мати. Коли її брату було приблизно три-чотири роки та вони жили у позивача, мати залишила їх та пішла до іншого чоловіка. Вона не захотіла жити з матір`ю та залишилася з відчимом. Коли мати пішла, то вона допомагала з дітьми, мати не приходила та не допомагала. На даний час свідок проживає у Києві, а її сестра перебуває закордоном. Останній час вона бачила матір більше року тому. Коли мати телефонує їй, то, на думку, свідка, відповідачка перебуває в неадекватному стані та, можливо, вживає наркотичні засоби. Будинок, де зареєстрована її мати, знаходиться в непридатному стані, міцепроживання матері на теперішній час їй не відомо. Вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав.

Від допиту інших заявлених свідків представник позивача відмовився.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши надані докази, встановив наступне.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 жовтня 2015 року вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до копії довідки Кременчуцької початкової школи №15 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №03-20/98 від 14 квітня 2025 року (а.с.9), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 4 класі. Мати дитини батьківські збори не відвідує, із класним керівником не спілкується, успіхами та життям дитини у закладі не цікавиться. Спілкування класного керівника відбувається виключно з батьком.

Також представником позивача надана копія рішення суду Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 лютого 2023 року по справі №524/5986/22(а.с.5-7), яким шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до інформації, наявної у відкритому доступі (сайт «Судова влада України), сторонами даної справи були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , рішення набрало законної сили 11 березня 2023 року.

Інших доказів стороною позивача суду надано не було.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, який брав участь у справі, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який затверджено рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №255 від 22 січня 2026 року. Згідно вищевказаного висновку, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування висновку вказано, що було опитано ОСОБА_1 , який наголосив, що мати дитини не бере жодної участі в житті сина, не цікавиться його вихованням, навчанням, розвитком, не підтримує матеріально, фінансово та навіть не спілкується з хлопчиком протягом тривалого часу.

Судовим наказом Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15.04.2025 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 14 (однієї чверті) з усіх видів заробітку (доходу) боржника. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.09.2025 року, наданого Кременчуцьким відділом державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 04.09.2025 року становить 16265,60 грн.

За зареєстрованою адресою відповідачки виявлено будинок в аварійному стані, який є непридатним для проживання, ОСОБА_2 за вищезазначеною адресою не виявлено. Також були обстежені інші відомі адреси проживання відповідачки, де вона тривалий час вже не проживає, на даний час її місцезнаходження невідоме.

З інформації Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №11549/41/26/1-2025 від 02.09.2025 року з`ясовано, що згідно з наявної бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи інформаційно-підсистеми Національної поліції України ОСОБА_2 притягалась до адміністративної відповідальності, а саме: постанова серії ГБ №482495 від 20.02.2018 за ч.1 ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних та слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або появи у громадських місцях у п`яному вигляді); постанова серії ЕГА №1415419 від 30.04.2024 за ч.1 ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних та слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або появи у громадських місцях у п`яному вигляді); постанова серії ГБВ № 392517 від 03.05.2024 за ч. 2 ст. 178 КУпАП (повторне вчинення дій, заборонених частиною першою статті 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді).

Відповідно до інформації Кременчуцької гімназії № 28 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з`ясовано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається в Кременчуцькій гімназії № 28 з 01.09.2025. Влаштував дитину до навчального закладу батько ОСОБА_1 .

З інформації КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» м. Кременчука від 31.10.2025 № 1298/186 з`ясовано, що малолітній ОСОБА_3 на прийом до лікаря-педіатра звертається у супроводі батька. Під час візитів до лікаря-педіатра ознак неналежного догляду, алкогольного сп`яніння, жорстокого поводження з дитиною не виявлено.

Також була з`ясована думка малолітнього ОСОБА_3 , який повідомив, що наразі проживає з батьком, а з мамою не спілкувався близько п`яти років і уявлення не має де вона наразі знаходиться, оскільки з 1-го класу початкової школи матері поряд вже не було. Вона не приймала участі в житті сина, не вітала його за святами та значущими подіями, не цікавилася успіхами, не намагалася робити подарунки або купувати щось корисне для сина. На питання чи хотіла б дитина зустрітися з мамою хлопчик не зміг надати стверджувальної відповіді, адже відчуває тривогу за батька та образу на ОСОБА_8 за те, що вона пішла з родини та не намагається бути йому мамою. Під час повторного відвідування родини 24.11.2025 року з ОСОБА_9 була проведена бесіда, в ході якої дитина повідомила, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 приходила до сина, однак ані привітань з минулим, днем народження, ані будь-яких гостинців, смаколиків дитині не принесла. Мати не поцікавилася його справами, досягненнями у навчанні, новинами, а лише сказала, що скучила та не приходила до хлопчика раніше через брак часу. Місце проживання матері йому не відоме.

Окрім того, було відібрано усні та письмові пояснення ОСОБА_10 , яка є сестрою малолітнього ОСОБА_3 по лінії матері та пояснення тітки позивача ОСОБА_11 , які негативно характеризували ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У п.п.16, 18 вищезазначеної Постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, у якій зазначено, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд під час розгляду справи дослідив висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .

Разом з тим, зазначений висновок органу опіки та піклування, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, суд вважає недостатньо обґрунтованим та поверхневим, у ньому не міститься достатньо відомостей, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює батьківських обов`язків, оскільки заборгованість по аліментам у ОСОБА_2 виникла лише у 2025 році; з`ясувати думку матері з приводу даної справи не виявилось за можливе; винесені більш ніж півтора роки тому постанови відносно відповідачки за ст.178 КУпАП не можуть бути доказом того, що ОСОБА_2 на теперішній час зловживає алкогольними напоями та її поведінка негативно впливає на малолітнього сина; пояснення доньки відповідачки та тітки позивача, які негативно характеризують ОСОБА_2 не можуть бути єдиною підставою для надання такого висновку. Досліджені службою довідки та характеристики не містять конкретизованої інформації, переконливих аргументів наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Окрім того, у зазначеному висновку не обґрунтовано наявності підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав та його відповідність найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Заслуханий в судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив про свою прихильність до батька, в той же час на мати він ображений, оскільки остання не бере участі у його житті.

На думку суду, оскільки малолітній ОСОБА_3 тривалий час проживає разом із батьком ОСОБА_1 , відносини з яким для нього є пріоритетними, з`ясована думка дитини не може вважатися визначальною, переважною підставою при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її справжнім інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким діти в силу свого віку та життєвого досвіду неспроможні надавати виважену та правильну оцінку. Наявність у дитини образи на матір та, відповідно, негативне ставлення до неї, не свідчить про те, що дитина усвідомлює наслідки позбавлення її батьківських прав та свідомо бажає розірвати з нею сімейні стосунки.

Неактивність або певна бездіяльність ОСОБА_2 як матері з урахуванням наведеного вище є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.

Особисті конфліктні відносини між батьками, про які зазначав позивач, не може суперечити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку матері. Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17(провадження № 61-3462св20), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру (постанова Верховного Суду від 12 січня 2026 року у справі № 708/1440/24).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

Позивач не обґрунтував в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 батьківських прав та не надав беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері. Зокрема, у судовому засіданні позивач зазначив, що перешкоджає спілкуванню матері з сином, не пускаючи її до будинку, внаслідок чого остання вимушена звертатися до поліції, оскільки позивач вважає, що відповідачка з`явиться перед сином у стані алкогольного сп`яніння, що є припущенням позивача та не доведено належними доказами. Окрім того, відповідачка телефонує дитині, цікавиться життям сина, пропонує фінансову допомогу, що підтверджується поясненнями позивача та малолітньої дитини.

Пояснення допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , яка декілька років не проживає з рідним братом та бачила матір більше року тому, за відсутності характеризуючих матеріалів стосовно ОСОБА_2 , не є достатнім доказом негативної винної поведінки відповідачки.

Таким чином, судом встановлено, що мати дитини, хоча, як вбачається з висновку органу опіки та піклування, не в повній мірі на теперішній час бере участь у вихованні та утриманні сина, однак виявляє активне бажання спілкуватися, зустрічатися з дитиною та брати участь у житті сина.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2026 року по справі № 671/2114/24 зауважив, що питання щодо належного виховання дитини можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання дитини з одним з батьків.

Таким чином, позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення її батьківських прав, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Разом з тим, на підставі наданого висновку органу опіки та піклування, а саме матеріалів, які свідчать про недостатню участь матері у житті дитини, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 має місце невідповідне виконання батьківських обов`язків відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому відповідачку слід попередити про необхідність змінити ставлення до її виховання.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і надання можливості відповідачці змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, необхідно попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини контроль за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позову відмовлено, то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 79-81, 141, 258-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 19,150, 164-167 Сімейного кодексу України, суд,-

Ухвалив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Службу у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування, , місцезнаходження: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Квітки Цісик, б.38.

Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

СуддяА. С. Река