Справа № 597/1621/25
Провадження № 2/342/306/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Москалюк А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ КОЛЕКТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ КОЛЕКТ" (місцезнаходження: Україна, 02154, місто Київ, пр. Соборності, будинок 30-А, приміщення 321, ) Варшавський К.А. звернувся в Заліщицький районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 , (адреса: АДРЕСА_1 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №3459940 від 14.02.2023 р. в розмірі 105759,99 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

В обгрунтування позову зазначено, що 14.02.2023 року Позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який містив усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, висловив однозначну згоду з умовами договору шляхом натискання відповідної електронної кнопки в ІТС Первісного кредитора. У свою чергу, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 14.02.2023 року надіслало Відповідачу через телекомунікаційну систему на номер телефону, зазначений Позичальником у своїй анкеті (SMS на номер, що належить Відповідачу), одноразовий ідентифікатор N?K405, який того ж дня о 11:48:35 був введений/відправлений Відповідачем у відповідному розділі ІТС. Цими діями Відповідач прийняв (акцептував) пропозицію укласти Кредитний договір N?3459940 на умовах, визначених офертою. Таким чином, 14.02.2023 року о 11:48:35 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Відповідачем був укладений Кредитний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Згідно з розділом 1, Кредитного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов?язується надати Позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 20000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов?язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов?язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 359 днів, стандартна процентна ставка - 1,99% на день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало свої зобов?язання за договором, надавши Позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку Позичальника N? НОМЕР_1 (саме цю картку Позичальник зазначив при оформленні кредиту). Факт надання кредитних коштів підтверджується документом від надавача платіжних послуг - ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (ліцензія НБУ N? 3 від 11.11.2013 р. на переказ коштів без відкриття рахунку).

Представник позивача зазначає, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов?язання за Кредитним договором, допускаючи прострочення сплати чергових платежів, сплачуючи платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи їх взагалі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи наявність фінансових зобов?язань перед Первісним кредитором, Відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором

N?3459940 від 14.02.2023 р. Останній платіж Відповідач здійснив 12.04.2023 року в сумі 240 грн. Здійснюючи платежі, Відповідач своїми конклюдентними діями підтвердив прийняття умов укладеного Кредитного договору, який створив для нього цивільні права та обов?язки (частину з яких Позичальник виконав). Це відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.12.2020 р. У справі N? 127/23910/14-Ц: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій є дією, що свідчить про визнання ним боргу».

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов?язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

Щодо права вимоги заборгованості за договорами ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «CITI КОЛЕКТ»

(далі - ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» та/або позивач) до відповідача, представник відповідача зазначає, що 26.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» було укладено договір факторингу N? 26102023, за яким Первісний кредитор відступив товариству «ФК ПРОФІТ» право вимоги за Кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» (Позивачу, Новому кредитору) - відповідно до договору факторингу N? ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року. За умовами цього договору ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступає (передає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТОВ «ФК ПРОФІТ» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з Додатком 1 (Реєстр боржників) до договору факторингу N? ДО-20250909/001 від 09.09.2025 р., заборгованість Відповідача за кредитним договором N3459940 становить 105759,99 грн.

Станом на дату подання цього позову заборгованість Відповідача за

Кредитним договором N?3459940 від 14.02.2023р. становить:

-тіло кредиту: 19999,99 грн;

-нараховані відсотки: 85760 грн;

-пеня/штрафні санкції: 0,00 грн;

-усього: 105 759,99 грн.

Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області В.М. Шевчук від 04.12.2025 року відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області В.М. Шевчук від 19.12.2025 року цивільну справу за позовом ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ», в інтересах якого діє Варшавський Костянтин Антонович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Городенківського районного суду Івано-Франківської області.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено суддю Федів Л.М.

Ухвалою суду від 23 січня 2026 року прийнято до свого провадження справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ КОЛЕКТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Судове засідання в справі призначено на 19 лютого 2026 року о 09:30 год в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (вул. Героїв Євромайдану, 7, м. Городенка зал судових засідань № 2).

28 січня 2026 року на адресу суду, через систему «Електронний суд», від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Савченко Я.В., надійшла заява, в якій останній зазначив, що проти заявлених позивачем позовних вимог відповідач заперечує в повному обсязі. Відносно відсутності доказів укладення кредитного договору із визначенням умов, на які посилається позивач, представник, посилаючись на норми права та правові позиції Великої палати Верховного Суду, зазначає, що надані позивачем документи з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання позиваечм додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Представник також звертає увагу суду на відсутність підстав вважати, що при укладенні договору кредитор дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими кредитор. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 провадження № 12-79гс19 ). Разом з тим, оскільки відповідачем не здійснювалися будь-які активні конклюдентні дії, пов`язані із укладенням із кредитором кредитного договору із визначенням умов, на які посилається позивач, відтак вимога щодо стягнення нарахованих процентів за кредитним договором необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відносно недоведення позивачем наявності у відповідача обов`язку щодо повернення коштів представник відповідача зазначає, що належним доказом здійснення банківських операцій з грошовими коштами клієнтів чи наявності кредитної заборгованості є виписка з особового рахунку клієнта постанова Верховного Суду України від 06 липня 2015 року в справі № 6-301цс15. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Проте, наявні в матеріалах справи документи не доводять факт наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором.

Щодо відсутності порушеного права позивача представник позивача наголошує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанови від 14 березня 2019 року в справі № 757/55244/17-ц зауважив, що вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Отже, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанови від 23 липня 2018 року в справі № 760/8892/17 сформував висновок про те, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Так, звертаючись до суду із цією позовною заявою, позивачем жодним належним та допустимим доказом не доведено факту наявності заборгованості у відповідача, що вказує на відсутність порушеного права позивача.

Щодо відсутності належних та допустимих доказів наявності в позивача права вимоги до відповідача зазначає наступне. Для стягнення заборгованості за кредитним договором суд за умови відступлення права вимоги до інших осіб, повинен перевірити на підставі належних та допустимих доказів як факт наявності в позивача права вимоги до відповідача, так і факт переходу права вимоги до Фактора, зокрема, здійснення повної оплати Фактором кредитору права вимоги, що переходить. Відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості. Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16. Разом з тим, позивачем жодним чином не доведено факту наявності у позивача права вимоги до відповідача та факту переходу права вимоги до позивача.

Спрямовує увагу суду на те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які: підтверджують факт укладення кредитного договору із визначенням умов, на які посилається позивач; вказують на наявність у відповідача заборгованості; підтверджують те, що позивачем сформовано до відповідача вимогу за кредитним договором відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України; підтверджують факт повної оплати позивачем права вимоги за договором факторингу, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог. Враховуючи зазначене вище, керуючись вищепереліченими нормами чинного законодавства України, просить: під час розгляду справи № 597/1621/25 враховувати правову позицію ОСОБА_1 , яка зазначена за змістом цієї заяви (письмових пояснень); у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Дана позиція сторони відповідача узгоджується з відзивом, який міститься в матеріалах справи, та зареєстрований Заліщицьким районним судом Тернопільської області за вх. 5426 від 11.12.2025.

Судове засідання від 19.02.2026 відкладено на 12.03.2026 на 09:40 год у зв`язку із неявкою відповідача.

У судове засідання 12.03.2026 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку.

Представник позивача у поданій до суду позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Зазначив, що проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечують.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Савченко Я.В. у поданій до суду заяві від 28.01.2026 просив суд справу в цілому розглянути за відсутності відповідача та його представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, письмові пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставою звернення представника позивача з даним позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем щодо укладеного між сторонами договору.

Судом встановлено, що 14.02.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3459940, на підставі якого відповідачу були надані у кредит грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності у розмірі 20000,00 грн на строк на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 10 днів. Кредит надано у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту (п.п.1.2-1.3, 2.1 договору).

Згідно з п. 1.4. Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах:

1.4.1. Стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору.

1.4.2. Знижена процентна ставка становить 0,90% в день та застосовується на таких умовах: Якщо Клієнт до 24.02.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для ї застосування, передбачених цим Договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку ї обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.

Згідно із пунктами 1.5.-1.9. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 45951,45% річних.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 45951,45% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 164000,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 161800,00 грн. Обчислення орієнтовної реальної річної ставки, денної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого строку та, що Товариство і Клієнт виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту - за стандартною та зниженою ставкою, застосовані виходячи з умов застосування цих ставок, що передбачені Договором, але у межах погодженого строку виконання Клієнтом зобов`язань за Договором. Крім того, при обчисленні вказаних показників не враховуються витрати Клієнта, обов`язковість сплати яких не передбачена цим Договором та/або законодавством України та/або оплата яких здійснюється незалежно від походження коштів (власні, кредитні), в тому числі, але не виключно: витрати пов`язані з технічними, програмними і комунікаційними ресурсами, що необхідні Клієнту для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІКС Товариства, здійснені переказу коштів через третіх осіб в погашення заборгованості за Договором та інше. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави.

Відповідно до п.3.1 Договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Згідно із п. 3.4. Договору розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4 Договору, залежить від умов ї встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку.

Сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору (п.4.1. Договору).

У відповідності до п 9.7.1. Договору цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства електронним підписом, в Особистий кабінет Клієнта для ознайомлення та підписання.

Підписуючи цей Договір, Клієнт підтверджує, що:

- перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) про фінансову послугу та про ї надавача у визначеному законодавством обсязі, достатньої для прийняття Клієнтом свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від ї отримання, та яка розміщена на Вебсайті; б) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування;

- він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», актуальна на дату укладання Договору редакція яких розміщена на Вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.9.9. Договору).

Договір підписаний ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , електронним підписом одноразовим ідентифікатором К405, 14.02.2023,11:49:19.

Окрім того, сторонами погоджено Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), який містить інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача: тип кредиту кредит, сума 20000,00 грн, строк кредиту - 360 днів, мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Вказаний паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 14.02.2023 електронним підписом одноразовим ідентифікатором К405.

ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомило ТОВ «Лінеура Україна» про успішне перерахування 14.02.2023 11:51:05 на платіжну карту № НОМЕР_1 коштів у сумі 20000,00 грн.

Із проведеного ТОВ «Лінеура Україна» розрахунку заборгованості за кредитним договором №3459940 від 14.02.2023 вбачається, що станом на 26.10.2023 заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором становить 105759,99 грн, з яких 19999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 85760 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

26.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» (Кредитор) і ТОВ «ФК Профіт» (Новий Кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №26102023, відповідно до п.1.1 якого на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель заборгованості).

09.09.2025 між ТОВ «ФК Профіт» та ТОВ «ФК«Сіті Колект» був укладений договір факторингу №ДО-20250909/001 відповідно до п.2.1 якого у відповідності до умов цього Договору Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту Фінансування (Ціну Договору) за відступлення прав вимоги у порядку та у строки, встановлені цим договором.

Згідно із п. 3.1.3 Право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання цього Договору після чого Фактор стає Кредитором щодо Боржників стосовно їх заборгованостей за Кредитними договорами.

Платіжною інструкцією №1 від 17.09.2025 підтверджується факт перерахування ТОВ «ФК«Сіті Колект» на рахунок ТОВ «ФК Профіт» грошових коштів у сумі 1007777,66 грн в якості плати за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №ДО-20250909/001 від 09.09.2025.

Позивач на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №3459940 від 14.02.2023 від ТОВ «ФК Профіт» до ТОВ «Сіті Колект» долучив копію витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025, згідно з якою до позивача перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за вказаним договором в сумі 105759,99 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 19999,99 грн та заборгованість за процентами в розмірі 85760 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У той же час суд критично оцінює твердження сторони відповідача щодо неукладення відповідачем кредитного договору, зважаючи на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18), у якій зроблений висновок, що презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доказів про те, що договір споживчого кредиту №3459940 визнаний судом недійсним, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Судом встановлено, що 14.02.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3459940 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 20000 грн, строком на 360 календарних днів.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості по кредиту за договором № 3459940 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 14.02.2023 заборгованість відповідача перед позивачем, станом на 26.10.2023 складає 105759,99 грн, з яких 19999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 85760 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

У той же час, щодо нарахування процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.4 договору сторони погодили застосування фіксованої процентної ставки за користування кредитом на умовах: стандартна процентна ставка - 2,0% в день та застосовується в межах всього строку кредиту; знижена процентна ставка - 0,90% в день та застосовується на умовах: якщо клієнт до 24.02.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5%; - протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Із системного аналізу вказаних вище норм слідує, що дія п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки є загальною для всіх договорів споживчого кредитування, які укладатимуться, починаючи з 24.12.2023; крім того в силу приписів п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498-ІХ дія вказаного пункту поширюється і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом 24.12.2023, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом №3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору.

Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Оскільки договір №3459940 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений сторонами 14.02.2023 та діяв в період дії п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», то відсотки необхідно обраховувати наступним чином:

- за період з 15.02.2023 по 24.02.2023 відсоткова ставка 0,90% - погоджена сторонами відповідно до п.п.1.4.2 Договору, відтак відсотки за вказаний період складають 180 грн (із розрахунку 20000,00 грн х 0,009 (0,90%) х 10 днів) за кожен день, що в загальній сумі складає 1800,00 грн, однак 24.02.2023 відповідачем було сплачено проценти за користування у розмірі 1800,00 грн.

- за період з 25.02.2023 по 27.06.2023 відсоткова ставка 2,00% погоджена сторонами, відтак відсотки за вказаний період складають 400 грн (із розрахунку 20000,00 грн х 0,02 (2,00%) х 110 днів) за кожен день, що в загальній сумі складає 44000,00 грн, з урахуванням сплати відповідачем 12.04.2023 процентів за користування у розмірі 240 грн 43760,00 грн;

- за період з 28.06.2023 по 26.10.2023 відсоткова ставка 1,5% відповідно до п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», відтак відсотки за вказаний період складають 300 грн (із розрахунку 20000,00 грн х 0,015 (1,5%) х 106 днів (до дати продажу)) за кожен день, що в загальній сумі складає 31 800,00 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості по відсоткам за договором №3459940 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 14.02.2023 складає 31 800,00 грн.

Приймаючи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, суд вважає за необхідне позовні вимоги задоволити частково та стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ КОЛЕКТ" заборгованість за договором № 3459940 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 14.02.2023 у сумі 51 799,99 грн, яка складається з 19 999,99 грн тіло кредиту, 31 800,00 грн проценти за користування.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з платіжною інструкцією №139 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 гривень.

Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 105 759,99 грн, однак позов підлягає задоволенню на суму 51 799,99 грн, тобто відсоток задоволених позовних вимог становить 48,98 % (51 799,99 : 105 759,99 х 100), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає 1186,49 грн (2422.40 х 48,98 % : 100).

Крім того, представник позивача у позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 гривень.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно зі ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат відносяться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з наявними у матеріалах справи договором № 25 про надання правової допомоги від 17.10.2025 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» та адвокатом Бацюк О.М., заявкою про надання правової допомоги №46 від 23.10.2025, витягом з акту № 46 про надання юридичної допомоги від 24.10.2025 року, прайс-листом, , встановлено факт надання позивачу послуг правової допомоги на суму 20000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року в справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, з огляду на якість поданих представником позивача процесуальних документів, доказове наповнення матеріалів справи та їх об`єм, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 598, 599, 604-609, 610, 612, 626-629, 631, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 95, 141, 178, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ КОЛЕКТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ КОЛЕКТ", , заборгованість за договором № 3459940 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 14.02.2023 у розмірі 51 799,99 грн (п`ятдесят одна тисяча сімсот дев`яносто дев`ять гривень 99 копійок), судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1186,49 грн (одна тисяча сто вісімдесят шість гривень 49 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ КОЛЕКТ", , місцезнаходження: Україна, 02154, місто Київ, вул.Прорізна (Шевченківський р-н), будинок 11, офіс 1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення складено 12.03.2026.

Суддя: Федів Л. М.