К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року місто Київ

справа № 356/309/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/1486/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Реви Інни Олександрівни на рішення Березанського міського суду Київської області від 09 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Лялика Р.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 29727-02/2023 від 19 лютого 2023 року у розмірі 2 400 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за договором № 21982-03/2023 від 14 березня 2023 року у розмірі 26 520,00 грн.

Позов обгрунтовано тим, що 19 лютого 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 29727-02/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання споживчого кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет ТОВ «ФК «Інвеструм» 19 лютого 2023 року направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір про надання фінансового кредиту № 29727-02/2023.

19 лютого 2023 року позичальник після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір у формі договору про надання фінансового кредиту, який містить усі істотні умови і маючи технічну можливість відмовитись від підписання договору, натиснув кнопку «З умовами договору (оферти) згоден». Зі своєї сторони ТОВ «ФК «Інвеструм» направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор W4537 на номер телефону НОМЕР_1 , котрий в свою чергу боржником було введено/відправлено первісному кредитору у відповідному розділі сайту, чим прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання договору про надання фінансового кредиту № 29727-02/2023, на умовах визначених цією офертою.

Відповідно до розділу І договору про надання фінансового кредиту ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в гривні в сумі 1 000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 25 днів, базова процентна ставка становить 2, 5% на день.

ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_2 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту.

Відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

25 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу № 25042023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами.

Заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 29727-02/2023 від 19.02.2023 року становить 2 400,00 грн., з яких: 1 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1 400,00 грн. - заборгованість по відсотках.

Окрім того, 14 березня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 21982-03/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до розділу І договору про надання фінансового кредиту ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в гривні в сумі 6 800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 25 днів, базова процентна ставка становить 2, 5% на день.

03 липня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу № 3072023, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний кредитор передав новому кредитору, а новий кредитор прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта за кредитними договорами, укладеними між боржниками та клієнтом.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 3072023 від 03 2023 року, в тому числі було відступлено і заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 21982-03/2023.

29 листопада 2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-79/23, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги від ТОВ «Стар Файненс Груп» за кредитними договорами.

Заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 21982-03/2023 від 14.03.2023 року становить 26 520, 00 грн., з яких: 6 800, 00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 19 720, 00 грн. - заборгованість по відсотках.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитними договорами.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 09 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за договором № 29727-02/2023 від 19 лютого 2023 року в розмірі 2 400 грн. копійок та заборгованість за договором № 21982-03/2023 від 14 березня 2023 року в розмірі 26 520,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Рева І.О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачу одноразового ідентифікатора для підписання договору. Разом з цим відповідач не отримувала листів електронною поштою та смс-повідомлень від ТОВ «ФК «Інвеструм», особистий кабінет не реєструвала, договір не укладала. Про вказане товариство вперше дізналася після отримання позовної заяви.

Крім того, вказує, що матеріали справи не містять належних доказів перерахування відповідачу будь-яких грошових коштів за вказаними договорами на рахунок. Наявні в матеріалах справи довідки оператора платіжної системи iPay.ua не можуть бути доказом перерахування коштів відповідачу, оскільки не містять відомостей про номер розрахункового рахунку, на який начебто здійснювалось перерахування коштів та відомостей про отримувача коштів, з наданих довідок не вбачається також інформації про номер банківської картки, на яку начебто здійснювалося зарахування коштів, а також доказів, належності такої банківської картки відповідачу. Наявні у справі розрахунки заборгованості не можуть слугувати належними та допустимими доказами ще й тому, що не підтверджуються первинною банківською документацією (випискою по рахунку) та не містять підписів позичальника.

Зауважує, що доказів, які б підтверджували передачу права вимоги позивачем надано не було.

Посилається на те, що нарахування відсотків здійснювалося поза межами кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду від відповідача не надходив.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 19 лютого 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 29727-02/2023, відповідно до п. 1.1 якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1 000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором (а.с. 9-11). Тип кредиту: кредит. Мета кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 15.03.2023. Дата надання кредиту 19.02.2023 (п. 1.2 кредитного договору).

Відповідно до п. 2.1 договору кредиту сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно із Графіком платежів, який є невід'ємною частиною договору.

Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений договором (п. 2.2 договору кредиту).

Відповідно до п. 2.3 договору кредиту, у разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений в п. 1.2цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. У разі якщо клієнт не сплатив у строк кредит взятий відповідно до умов п. 14. Цього договору (процентна ставка 3,2% на добу), проценти передбачені в п. 1.4 продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами.

Згідно з п. 2.4 кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти передбачені в п. 2.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Згідно з довідкою сервісу онлайн платежів «iPay.ua» було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 19.02.2023 року 09:10:07 на суму 1 000,00 грн. картка № НОМЕР_2 , номер транзакції в системі «iPay.ua» - 203727994, призначення платежу: зачислення 1 000 грн. на карту № НОМЕР_2 (а.с. 23).

25 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу № 25042023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами (а.с. 24-27).

Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 25042023 від 25 квітня 2023 року ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на суму 2 400, 00 грн. (а.с. 31).

14 березня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 21982-03/2023, відповідно до п. 1.1 якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 6 800, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором (а.с. 32-34).

Відповідно до п. 2.1 договору кредиту сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно із Графіком платежів, який є невід'ємною частиною договору.

Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений договором (п. 2.2 договору кредиту).

Відповідно до п. 2.3 договору кредиту, у разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений в п. 1.2цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. У разі якщо клієнт не сплатив у строк кредит взятий відповідно до умов п. 14. Цього договору (процентна ставка 3,2% на добу), проценти передбачені в п. 1.4 продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами.

Згідно з п. 2.4 кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти передбачені в п. 2.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

В матеріалах справи міститься також копія Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Інвеструм» (а.с. 15-19; 37-41).

Згідно з довідкою сервісу онлайн платежів «iPay.ua» було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 14.03.2023 року 07:15:06 на суму 6 800,00 грн. картка № НОМЕР_2 , номер транзакції в системі «iPay.ua» - 211079993, призначення платежу: зачислення 6 800,00 грн. на карту № НОМЕР_2 (а.с. 48).

03 липня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу № 3072023, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний кредитор передав новому кредитору, а новий кредитор прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта за кредитними договорами, укладеними між боржниками та клієнтом (а.с. 49-50).

Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу № 3072023 від 03.07.2023 року ТОВ «Стар Файненс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 53).

29 листопада 2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-79/23, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги від ТОВ «Стар Файненс Груп» за кредитними договорами (54-60).

Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-79/23 від 29 листопада 2023 року ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на суму 26 520,00 грн. (а.с. 67).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 29727-02/2023 від 19.02.2023 року заборгованість ОСОБА_1 складає 2 400, 00 грн. (а.с. 20-21).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 21982-03/2023 від 14.03.2023 року заборгованість ОСОБА_1 складає 26 520, 00 грн. (а.с.42-47).

Як встановлено, відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка скористалась наданими кредитами, проте ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості на загальну суму 28 920,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Надаючи правову оцінку кредитним договорам колегія суддів враховує, що вони містять електронний підпис відповідачки одноразовим ідентифікатором W4537, W6026 , що прирівнюється до власноручного підпису позичальника та повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю ОСОБА_1 на укладання договорів на погоджених умовах.

Своїм підписом на договорі ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісій, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В той же час, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Кошти кредиту надавалися позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_2 .

Факт перерахування грошових коштів у розмірі 1 000 грн. за договором 29727-02/2023 від 19 лютого 2023 року та у розмірі 6 800 грн. за договором № 21982-02/2023 саме на цю картку підтверджується листами № 2919_02 від 18.03.2025 року, № 2919_34 від 18.03.2025 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення»

Уклавши договори на умовах, викладених у ньому, відповідачка ОСОБА_1 тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені.

При цьому ОСОБА_1 не спростувала, що банківська картка з відповідним номером їй не належить.

Виходячи з наведеного, апеляційним судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази як укладення кредитних договорів, так і отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 1 000,00 грн. та 6 800,00 грн., а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абзац перший частини першої статі 1046 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення перше та друге абзацу першого частини першої статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За обставинами цієї справи встановлено, що відповідачка прострочила виконання кредитного зобов`язання.

За обставинами цієї справи ОСОБА_1 кредитне зобов`язання у обумовлений 25-денний строк кредитування не виконала, а тому з 26 дня кредитування до закінчення поточного періоду їй нараховано відсотки за користування кредитом за стандартною % ставкою.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак у цій справі позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит. Позовні вимоги обмежуються виключно стягненням тіла та відсотків за надання кредиту.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчить як про отримання відповідачкою кредитних коштів так і користування ними. При цьому відповідачкою не було спростовано факт наявності та розміру заборгованості, хоча це є її процесуальним обов`язком.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що отримані та використані ОСОБА_1 кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 29727002/2023 від 19.02.2023 року у розмірі 2 400,00 грн. та заборгованості за кредитним договором № 21982-03/2023 від 14.03.2023 року в розмірі 26 520,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б підтверджували передачу права вимоги за кредитним договорами, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

В матеріалах справи наявні належно завірені копії: договору факторингу № 25042023 від 25 квітня 2023 року, договору факторингу № 3072023 від 03 липня 2023 року, договору факторингу № 01.02-79/23 від 29 листопада 2023 року, платіжної інструкції № 9098 від 26 квітня 2023 року про оплату фінансування за договором факторингу, платіжної інструкції № 9387 від 30 листопада 2023 року про оплату фінансування згідно договору факторингу, витяги з реєстру боржників.

Надані копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеними кредитним договором.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про недоведеність існування у позивача права вимоги до відповідачки за кредитним договором, колегія суддів вважає помилковим, оскільки позивач у передбаченому законом порядку відповідно до послідовно укладених договорів факторингу, на виконання яких підписувалися реєстри передачі прав вимог до боржників, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами укладеними із первісним кредитором.

Крім того, колегія суддів вважає, що оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами, а договори факторингу ОСОБА_1 не оспорювалися, у цьому випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування відсотків здійснювалося поза межами кредитування є безпідставними, оскільки з розрахунків заборгованості вбачається, що нарахування відсотків здійснювалося з урахуванням п. 1.2, п. 2.2, п. 2.3, п. 4.3. договорів кредиту в межах строку кредитування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Реви Інни Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 09 червня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: