КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 357/7143/23 Головуючий у суді першої інстанції - Орєхов О.І.
Апеляційне провадження № 22-з/824/236/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,
розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
У березні 2025 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частки у праві власності на нежитлову будівлю літ. «С» (АБК № 4), загальною площею 8 448,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 29246876, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частки у праві власності на нежитлову будівлю літ. «С» (АБК № 4), загальною площею 8 448,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 29246876, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на правову допомогу в сумі 20 000 гривень та сплачений судовий збір в сумі 12 346,40 гривень, загалом 32 346,40 гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю подружжя, - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на транспортний засіб «TOYOTA PRADO», 2007 року випуску, об`ємом двигуна 3956 см. куб. згідно договору купівлі-продажу СГ №7214/17/000359 від 07 липня 2017 року.

Визнано за ОСОБА_1 право особистої власності на транспортний засіб «TOYOTA C-HR», 2017 року випуску, об`ємом двигуна 1197 см. куб. згідно договору купівлі-продажу СГ №214284-у00112 від 26 грудня 2017 року.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 790 гривень.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2025 року залишено без змін.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Плаксій Р.В.просив, крім іншого, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду справи у апеляційному суді. До якого 24 листопада 2025 року адвокат Плаксій Р.В. направив до суду клопотання про долучення доказів понесених витрат.

У постанові апеляційного суду від 05 лютого 2026 року питання про розподіл витрат не вирішено.

06 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана адвокатам Плаксєм Р.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Заявник просить стягнути із відповідача 25 000 грн судових витрат, понесених на правову допомогу під час розгляду справи у апеляційному суді.

Заперечення щодо стягнення судових витрат до апеляційного суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, апеляційний суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Частиною 3 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ухвалюючи по справі судове рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення, суд не вирішував питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Разом з цим, як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 понесла витрати на правову допомогу під час розгляду справи у апеляційному суді.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Про стягнення судових витрат представник позивачки просив у відзиві на апеляційну скаргу.

На підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги суду надано: копію договору № 112/Ц від 24 березня 2023 року, додаток № 3 від 12 листопада 2025 року; платіжну інструкцію від 12 листопада 2025 року, детальний опис робіт, визначений розрахунком витрат на правничу (правову) допомогу від 17 листопада 2025 року; актом про надання правової допомоги від 17 листопада 2025 року.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесеніОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, відсутність заперечень з боку відповідача, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат та вважає за необхідне прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу під час розгляду справи у апеляційному суді у загальному розмірі 10 000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 141, 270, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома