ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1749/26
провадження № 2/753/5572/26
У Х В А Л А

"12" березня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дубровиця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 р. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дубровиця» (далі також - ОСББ «Дубровиця», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також - відповідачка) про стягнення заборгованості зі сплати внесків на придбання, підключення та роботу генератора в розмірі 5 000 грн.

Ухвалою суду від 02.02.2026 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

23.02.2026 відповідачка звернулась до суду з клопотанням, у якому просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та не покладати на неї судові витрати позивача. На обґрунтування клопотання зазначила, що ще до подання позову сплатила частину боргу, а 16.02.2026 погасила усю суму заборгованості. Вказала також, що отримала претензію позивача із запізненням та повідомила консьєржів будинку про часткову сплату боргу і намір сплатити решту суми частинами. Незважаючи на це, позивач пред`явив до неї позов. До того ж позивач діяв вибірково, оскільки станом на листопад 2025 р. кількість боржників по сплаті внесків на придбання та утримання генератора сягала 107 осіб, а позови були подані лише проти 8 співвласників.

27.02.2026 позивач, від імені та в інтересах якого діє адвокат Халупний А. В., подав заяву про закриття провадження у справі з підстав відмови від позову. Посилаючись на те, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок їх задоволення відповідачкою після пред`явлення позову, представник просив стягнути з відповідачки судовий збір в розмірі 3 028 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Вирішуючи вказані заяви сторін, суд застосовує такі процесуальні норми та виходить з таких мотивів.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині третій цієї норми наведений перелік основних засад (принципів) цивільного судочинства, серед яких верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За приписами статті 13 ЦПК України, яка розкриває зміст принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Однією з правових форм реалізації цього принципу є закріплене у частині другій статті 49 та частині першій статті 206 ЦПК України право позивача відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі).

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (частини друга, третя статті 206 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

З огляду на викладене суд виснує, що право на відмову від позову є безумовним правом позивача, яке він може реалізувати на власний розсуд безвідносно до стадії судового процесу, а суд при цьому зобов`язаний прийняти відмову від позову і закрити провадження у справі з цієї підстави, якщо тільки не встановлено відсутність у представника позивача повноважень на вчинення такої процесуальної дії.

Дослідженням документів, наданих на підтвердження повноважень адвоката Халупного А. В. на представництво інтересів позивача у цій справі (договору про надання правничої допомоги № 30/11 від 30.11.2021, додаткової угоди до цього договору від 24.11.2025 № 24/11, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» ордера на надання правничої допомоги № 1113416 від 12.12.2025), установлено, що заява про відмову від позову подана в межах повноважень представника позивача.

За таких обставин підстави для відмови у прийнятті заяви представника позивача про відмову від позову відсутні.

Натомість відповідачка просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, що передбачено пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ця норма є новелою ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, а необхідність її запровадження обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В розумінні цивільного процесуального законодавства предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, а предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Наведене означає, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову та, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Види об`єктів цивільних прав визначені у статті 177 ЦК України, з поміж інших до них віднесено речі, в тому числі гроші, вимога про стягнення яких і є предметом позову у розглядуваній справі.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на момент ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, при цьому закриття провадження з цієї підстави можливе лише в судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20).

Отже результат аналізу наведених вище норм процесуального закону в їх системній сукупності дає підстави для висновку, що за одночасного існування двох правових підстав для закриття провадження у справі, визначених пунктами 2 та 4 частини першої статті 255 ЦПК України, суд зобов`язаний закрити провадження у справі саме з підстав відмови позивача від позову.

Інше рішення не буде відповідати завданню та основним засадам цивільного судочинства в цілому і засаді диспозитивності, зокрема.

За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову до початку розгляду справи суд у відповідній ухвалі вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (частина друга статті 279 ЦПК України).

Провадження у цій справі відкрите 02.02.2026, заява про відмову від позову надійшла 26.02.2026, а відтак існують визначені законом підстави для повернення позивачу з державного бюджету половини суми сплаченого ним судового збору.

Що стосується решти судового збору та витрат позивача на професійну правничу допомогу, то тут має діяти правило частини третьої статті 142 ЦПК України, якою визначено, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до статті 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З матеріалів справи убачається, що 30.11.2021 між адвокатом Халупним А. В. та ОСББ «Дубровиця» (замовником) укладено договір про надання правничої допомоги № 30/11, предметом якого є надання адвокатом замовнику невичерпного переліку юридичних послуг.

24.11.2025 адвокат Халупний А. В. та ОСББ «Дубровиця» уклали додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги, у якій погодили, що вартість підготовки і подання однієї позовної заяви про стягнення заборгованості становить 4 000 грн.

Актом прийому-передачі наданих послуг від 24.11.2025 зафіксовано надання адвокатом позивачу правничої допомоги на загальну суму 8 000 грн, у тому числі на суму 4 000 грн за підготовку і подання позовної заяви про стягнення заборгованості з власника квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Матеріали справи свідчать, що власником цих квартир є відповідачка.

Факт сплати позивачем на рахунок адвоката коштів в розмірі 8 000 грн підтверджується платіжною інструкцією № 113 від 25.11.2025.

Зазначені докази є належними, допустимими, а в своїй сукупності, також достатніми, для підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

За приписами частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині п`ятій цієї норми законодавець визначив, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У клопотанні про закриття провадження відповідачка заперечувала проти покладення на неї судових витрат позивача посилаючись на необґрунтованість (неправильність) його дій, проте ці доводи суд відхиляє, оскільки матеріали справи містять докази на підтвердження факту прострочення відповідачкою зобов`язання зі сплати внесків до ОСББ, в законодавстві України відсутні норми, які б визначали обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору щодо такої заборгованості, а пред`явлення позивачем позову є практичною реалізацією конституційного права кожної особи на судовий захист.

До того ж положення частини другої статті 141 ЦПК України щодо урахування зазначеної обставини при розподілі судових витрат стосується лише справ, які завершуються розглядом з ухваленням рішення суду по суті позовних вимог, а тому не є застосовними у цій справі.

Разом з тим згідно з висновками Верховного Суду, зробленими на підставі аналізу норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та положень цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні відносини, зобов`язання щодо сплати клієнтом адвокату гонорару за надання правничої допомоги не є обов`язковими для суду при вирішенні процесуального питання розподілу судових витрат між сторонами (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У вказаних рішеннях суд касаційної інстанції зазначив, що оцінка витрат, які мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, повинна здійснюватись за критеріями реальності, співмірності, обґрунтованості, пропорційності та розумності.

У розглядуваній справі заявлена до стягнення сума заборгованості лише на 20% перевищує вартість послуг адвоката, а відтак розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу явно неспівмірний з ціною позову та суперечить принципу розумності - одному з основних принципів цивільного законодавства (статті 3 ЦК України).

Слід також зазначити, що із заявленої до стягнення суми 500 грн було сплачено відповідачкою ще до пред`явлення позивачем позову.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави для зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки, до 2 000 грн.

На думку суду присудження стягнення з відповідачки саме такого розміру витрат на професійну правничу допомогу забезпечить розумний баланс між інтересами сторін з урахуванням ціни позову, типовості і невеликої складності справи, тобто буде відповідати засаді пропорційності.

Керуючись статтею 206, пунктом 4 частини першої статті 255, статтями 142, 256, 258-261, 352, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову від позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дубровиця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків.

Закрити провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дубровиця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків.

Повернути Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Дубровиця» (код юридичної особи: 44368283, місцезнаходження: м. Київ, вул. Б. Гмирі, буд. 12-Б) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції № 120 від 05.12.2025 (отримувач: ГУК у м. Києві, Дарницький район/22030101; код отримувача: 37993783; рахунок отримувача: UA0026003), що становить 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дубровиця» (код юридичної особи: 44368283, місцезнаходження: м. Київ, вул. Б. Гмирі, буд. 12-Б) судові витрати в розмірі 3 514 (три тисячі п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Ухвала підписана суддею 12.03.2026.