Справа № 145/938/25
Провадження № 22-ц/801/318/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 рокуСправа № 145/938/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Копилової Л. В. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

08 липня 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

02 березня 2024 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклала з банком кредитний договір ABH0CT93319574, щодо надання останній кредиту в розмірі 30000.00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 01.03.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (кредитний договір складається із заяви клієнта та графіку погашення кредиту).

Станом на 08 липня 2025 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складала суму в розмірі 30 166,48 грн, з яких 23 161,04 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 6 675,98 грн загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн загальний залишок заборгованості за комісією; 329,46 грн загальний залишок заборгованості за пенею.

Покликаючись на викладене, АТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 зазначений розмір заборгованості та судові витрати.

29 липня 2025 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до АТ «Акцент-Банк» про визнання відсутнім права нараховувати відсотки за користування кредитом позичальнику.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 підтвердила факт укладення договору ABH0CT93319574 від 02 березня 2024 року.

Відповідно до пункту 3 Кредитного договору, мета отримання кредиту Придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг.

Згідно пункту 4 Кредитного договору, сума кредиту 30 000 грн. Строк кредиту - 36 місяців з 2024-03-02 р. по 2027-03-01 р. включно (пункт 5 Кредитного договору).

У відповідності до п. 6 Кредитного договору, процентна ставка (фіксована) - 85 % на рік. Проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу. Розрахунок процентів здійснюється на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, за формулою: сума заборгованості * річну відсоткову ставку/360 днів (умовно) на рік.

З огляду на наявність простроченої заборгованості по Кредитному договору, АТ «Акцент-Банк» 08 липня 2025 року звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 30 166,48 грн станом на 08 липня 2025 року.

Незважаючи на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, АТ «Акцент-Банк» продовжує нараховувати відсотки (проценти) за користування кредитом, що відображається у застосунку «А-Банк», де станом на 27 липня 2025 року заборгованість зросла з 30 166,48 грн (на 08 липня 2025 року) до 31 196,56 грн. (на 27 липня 2025 року).

В той же час, з моменту пред`явлення АТ «Акцент-Банк» позову до ОСОБА_1 про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитними договором, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а тому з метою ефективного захисту прав позичальника та унеможливлення зловживання АТ «Акцент-Банк» припиненим правом на нарахування процентів по кредитному договору після пред`явлення позову до суду, ОСОБА_1 звернувшись в суд із вказаним зустрічним позовом, просила визнати відсутність у АТ «Акцент-Банк» права на нарахування відсотків (процентів) по кредитному договору №ABH0CT93319574 від 02 березня 2024 року починаючи з 08 липня 2025 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року позов АТ «Акцент Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТІ3319574 від 02 березня 2024 року в розмірі 29 837,02 грн, яка складається із заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 23 161,04 грн та заборгованості за процентами в розмірі 6 675,98 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Акцент Банк» було задоволено повністю та визнано відсутнім у АТ «Акцент Банк» права нараховувати відсотки (проценти) за користування кредитом позичальнику ОСОБА_1 за кредитним договором № АВН0СТІ3319574 від 02 березня 2024 року, починаючи з 08 липня 2025 року.

Вирішено питання судових витрат.

У рішенні суд визнав доведеним факт наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №АВН0СТІ3319574 від 02 березня 2024 року в розмірі 29 837,02 грн, з яких 23 161,04 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 6 675,98 грн загальний залишок заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі.

Щодо стягнення залишку заборгованості за пенею в сумі 329,46 грн суд дійшов висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, із посиланням на те, що нарахування пені у період воєнного стану суперечить пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Задовольняючи зустрічну позовну заяву, місцевий суд встановив, що після звернення в суд з позовом до ОСОБА_1 в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України про дострокове стягнення заборгованості 08 липня 2025 року, продовжується нарахування процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 02 березня 2024 року по 27 жовтня 2025 року, що не відповідає вимогам закону та практиці Верховного Суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, представник позивача АТ «Акцент Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та у частині задоволення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове про задоволення первісного позову у повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Міхасішин І. В., Голота Л. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строку для усунення її недоліків.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2025 року суддю Міхасішина І. В. замінено на суддю Матківську М. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 січня 2026 року справу призначено до розгляду на 12 лютого 2026 року о 09 год 50 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при відмові у стягненні пені суд посилається на п. 18 Прикінцевих та перехідних положеннях ЦК України, а саме - У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Однак, ЦК України в даному питанні є не спеціальною, а загальною нормою законодавства, тому і не підлягає застосуванню. Оскільки спеціальною нормою є ЗУ «Про споживче кредитування».

Так, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Тобто неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24 січня 2024 року (оскільки ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів, тобто до 23 січня 2024 року, а з 24 січня вже заборона відсутня).

Також позивач зазначає, що судом відмовлено в достроковому стягненні з посиланням на ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування». Однак варто зазначити, що між сторонами було укладено кредитний договір і в даному випадку застосовуються умови кредитного договору. Так, перед отриманням кредиту відповідач був ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту, в п. 6 (Додаткові умови) якого було зазначено наступне «В разі наявності заборгованості у Клієнта із сплати Щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, Банк має право достроково розірвати Кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку заборгованості, що виникла при користуванні Клієнтом Послугою «Швидка готівка». Варто зазначити, що умовами кредитного договору не передбачено обов`язкове повідомлення про вимогу дострокового погашення кредиту, оскільки в даному випадку Банк з даною вимогою звернувся вже у суді, а відповідач знав, що він порушив вимоги кредитного договору оскільки мав графік погашення кредиту.

Судом відмовлено в достроковому стягненні з посиланням на ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» однак варто врахувати наступні два аспекти, а саме:

- Достроковим стягнення було не по всієї кредитній заборгованості, а лише по тій її частині, платежі по якій були визначені до сплати в терміни після дати звернення до суду. Таким чином всі платежі з дати укладання договору по дату подання позову, які відповідач повинен був у відповідності до договору сплатити не є такими, що мають статус дострокового стягнення. Про це навіть говорить практика щодо застосування строків позовної давності Верховного Суду, яка встановлює окремі строки позовної давності для кожного щомісячного платежу окремо (Постанова ВСУ №?6?31?цс15 від 03.06.2015);

- І навіть ті платежі, що були фактично достроковим стягненням, базуються на наступному. Між сторонами було укладено кредитний договір і в даному випадку застосовуються умови кредитного договору. Так, перед отриманням кредиту відповідач був ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту, в п. 6 (Додаткові умови) якого було зазначено наступне «В разі наявності заборгованості у Клієнта із сплати Щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, Банк має право достроково розірвати Кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку Заборгованості, що виникла при користуванні Клієнтом Послугою «Швидка готівка».». Варто зазначити, що умовами кредитного договору не передбачено обов`язкове повідомлення про вимогу дострокового погашення кредиту, оскілки в даному випадку Банк з даною вимогою звернувся вже у суді, а відповідач знав, що він порушив вимоги кредитного договору оскільки мав графік погашення кредиту.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання представник АТ «Акцент Банк» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, при цьому подано заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

02 березня 2024 року ОСОБА_3 за допомогою електронного цифрового підпису підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», відповідно до якої ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а. с. 5).

02 березня 2024 року ОСОБА_3 за допомогою електронного цифрового підпису підписала паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» і того ж дня подала заяву про надання даної послуги №ABH0CT93319574: сума кредиту 30 000 грн; строк кредиту 36 місяців, з 02 березня 2024 року по 01 березня 2027 року (включно); процентна ставка фіксована, 84 % на рік; розмір щомісячного платежу 2352,74 гривень; номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - 423765 (зворот а. с. 6-8).

Підписуючи вказану заяву, відповідачка підтвердила, що: до укладання цієї угоди ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК», що розміщені за посиланням: www.a-bank.com.ua/terms , та до укладання цієї угоди ознайомлений з інформацією, яка розміщується на веб-сайті та доступна за посиланням: www.abank.com.ua , в повному об`ємі у відповідності до ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; ця Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку: www.a-bank.com.ua , Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять Договір; отримала їх примірники, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Згідно із меморіальним ордером № TR.35628908.34887.65455 від 02 березня 2024 року ОСОБА_1 було видано кредит згідно договору №ABH0CT93319574 від 02 березня 2024 в сумі 30 000 грн (зворот а. с. 9).

Відповідно до розрахунку заборгованості за вищевказаним договором станом на 08 липня 2025 року заборгованість становить 23 161,04 грн, з яких: 23 161,04 грн загальний залишок заборгованості за тілом кредиту; 6 675,98 грн загальний залишок заборгованості по відсотках; 329,46 грн заборгованість за пенею (а. с. 9).

На а. с. 10 виписка по кредиту.

На а. с. 84 розрахунок заборгованості за кредитом у період з 03 березня 2024 року по 27 жовтня 2024 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у стягненні пені за користування кредитом та у частині задоволення зустрічних позовних вимог про визнання відсутнім права кредитодавця нараховувати відсотки, у іншій частині судом не переглядається.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відповідно до ст. 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст.1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

У паспорті споживчого кредиту та у заяві про надання послуги «Швидкі гроші» сторони погодили розмір пені та штрафу за прострочення виконання зобов`язання або його невиконання.

Звертаючись до суду із позовом, АТ «Акцент-Банк» просило стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором, зокрема, і неустойку у виді пені у розмірі 329,46 грн.

Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вказана правова позиція є сталою та неодноразово була застосована судами різних інстанцій при розгляді справ про стягнення кредитної заборгованості, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 752/30967/21, 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23, від 31 січня 2024 року № 183/7850/22.

Відтак колегія суддів повністю відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що положення ЦК України є загальними нормами права та не не можуть бути застосовані до кредитних правовідносин, що виникли у цій справі, оскільки такі зводяться до хибного тлумачення норм закону учасником справи.

Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 грошових зобов`язань, що випливають із кредитного договору, підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, на чому правильно зауважив суд першої інстанції при розгляді справи, дійшовши обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги банку в частині стягнення з відповідачки на користь позивача пені за кредитним договором.

Також колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Акцент-Банк», оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після пред`явлення до позичальника вимоги шляхом подання відповідної позовної заяви 08 липня 2025 року. А тому продовження їх нарахування, що підтверджується наданим банком розрахунком, є неправомірним.

У апеляційній скарзі представник банку зазначає, що судом першої інстанції було відмовлено у достроковому стягненні кредитних коштів, однак такі доводи колегія суддів відхиляє, оскільки вони не стосуються предмету спору у цій справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені АТ «Акцент-Банк» у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-банк» залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Акцент-банк» у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

М. В. Матківська