Справа № 766/4162/25
20.01.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Майдан С.І.,
за участю секретаря Кирпиченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.04.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвала суду від 18.09.2025 року позовну заяву на підставі частини 11 статті 187 ЦПК України було залишено без руху та надано строк п`ять днів для виправлення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.10.2025 року продовжено ТОВ «Фінансова Компанія «Аксіліум Фінанс» встановлений ухвалою суду від 18.09.2025 року строк для усунення недоліків позовної заяви до 10.10.2025 року.

Ухвалою від 16.10.2025 року продовжено судовий розгляд у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.01.2026 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Надав згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

27.09.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір №CL-222704, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 105000,00 грн, строком на 60 місяців до 26.09.2024 року, за процентною ставкою 35% річних за користування кредитом, щомісячний платіж здійснюється з 20 по 27 числа кожного місяця ( п. 4.1, 4.2 договору). Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.

Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

08.11.2023 р. була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» на підставі договору факторингу від 08.11.2023 року.

12.12.2024 року рішенням № 12/12/24-1 учасника ТзОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальність «ФК «АКСІЛІУМ ФІНАНС».

Заст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідност. 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно дост. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням.

Згідно зіст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З деталізованої виписки /особового рахунку за період з 27.09.2019 по 07.11.2023 року вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював розрахунки.

Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 08.11.2023 року, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за Кредитним договором №CL-222704 віл 27.09.2019 року 117698,34 грн., в тому числі: строкове тіло 33 197,81 грн; прострочене тіло 40307,99 грн; строкові відсотки 850,18 гр; прострочені відсотки 43342,36 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської карти, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку, виникла заборгованість.

В свою чергу, поповнення, які проводив відповідач, свідчать про те, що останній усвідомлював, що винен банку кошти, які використав з кредитного ліміту, а отже повною мірою розумів наслідки та був ознайомлений з умовами використання наданих йому коштів.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином.

Так, відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимогст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої ст.1050, частини другої ст.1054 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Позивачем 30.01.2024 року боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні, яка була залишена без задоволення.

Згідно до ч.1,2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем, всупереч положенням ст.12,81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх зобов`язань та спростування вимог позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-222704 від 27.09.2019 року станом на 08.11.2023 року у розмірі 73505,80 грн заборгованість за тілом кредиту; 44192,54 грн заборгованість за відсотками, а всього у розмірі 117698,34 грн, так як в судовому засіданні встановлено, що внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором склалася заборгованість, яка в добровільному порядку боржником не погашена.

Крім того, позивачем після відступлення права вимоги, відповідно до умов Кредитного договору, нараховано відсотки за користування кредитом за період з 09.11.2023 по 28.02.2025 року на суму заборгованості, зокрема станом на 28.02.2025 року у розмірі 54697,03 грн, які просить стягнути з відповідача.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово (наприклад, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16) звертала увагу на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Подібний за змістом висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Сторонами при укладанні договору були визначені усі істотні умови договору, зокрема строк (термін) кредитування, а саме 60 місяців терміном no 26 вересня 2024 poку.

Таким чином, позивачем правомірно нараховані проценти за неналежне виконання відповідачем забов`язання за кредитним договором за період з 09.11.2023 року по 26.09.2024 року. Проте, стороною позивача, на підтвердження обставини, на якій грунтуються заявлені позовні вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків за вказаний період, не надано детального розрахунку такого нарахування, що позбавляє суд самостійно вирахувати розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача за вище вказаний період, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків за період з 27.09.2024 по 28.02.2025 року не підлягають задоволенню, оскільки нараховані після закінчення терміну зазначеного в кредитному договорі (26.09.2024 року) та право позичальника нараховувати проценти після 26.09.2024 року припинилося.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи становить - сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн; та витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч.1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Судові витрати позивача на оплату послуг адвоката підтверджуються наявним в матеріалах справи договором про надання правничої допомоги №24/01/25 від 24.01.2025 року, відповідно до п. 4.5 договору сторони погодили вартість гонорару адвоката за одну годину роботи у розмірі 2000,00 грн; актом наданих послуг № 1 до договору про надання правничої допомоги №24/01/25 від 24.01.2025 року, де вартість наданої адвокатом послуги клієнту становить 6000,00 грн.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 вказаного Кодексу), тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020.

При цьому, відповідачем не подано до суду заперечень щодо вимог позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу саме у такому розмірі.

Згідно поданих позивачем документів вартість наданих послуг правової допомоги складає 6000,00 грн.

Положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову за змістом позовної заяви становила 172395,37 грн.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково на загальну суму 117698,34 грн.

З урахуванням наведеного, частка задоволених позовних вимог від загальної ціни позову становить 117698,34:172395,37 (0,68272).

Відповідно, пропорційний розмір витрат понесених позивачем становить: на сплату судового збору у розмірі 1653,82 грн та на професійну правничу допомогу становить 4096,32 грн.

З підстав викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1653,82 грн. та правничої допомоги в сумі 4096,32 грн.

Керуючись ст. 11, 14, 16, 526, 530, 611, 615, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 141, 258, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АКСІЛІУМ ФІНАНС» (Львівська область, місто Львів, вул. Лазаренка Є. Академіка, будинок 4, кабінет 4, Код ) заборгованість за кредитним договором №CL-222704 від 27.09.2019 року, у розмірі 117698,34 грн станом на 08.11.2023 року, з яких: строкове тіло 33 197,81, грн; прострочене тіло 40 307,99 грн; строкові відсотки 850,18 грн; прострочені відсотки 43 342,36 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АКСІЛІУМ ФІНАНС» (Львівська область, місто Львів, вул. Лазаренка Є. Академіка, будинок 4, кабінет 4, Код ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1653,82 грн. та правничої допомоги в сумі 4096,32 грн, а всього у розмірі 5750,14 грн.

В частині позовних вимог про стягнення нарахованих строкових відсотків у розмірі 54697,03 грн за період з 09.11.2023 по 28.02.2025 року відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленомуЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядкуст. 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяС. І. Майдан