Справа № 346/4337/25
Провадження № 22-ц/4808/272/26
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.,

cекретаря Шемрай Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», в інтересах якого діє адвокат Крюкова Марина Володимирівна, на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Сольським В.В. 04 грудня 2025 року в м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 1514810 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до умов цього договору відповідачу надано кредит у розмірі 3 000 грн строком на 360 днів у період з 24 березня 2024 року по 19 березня 2025 року, зі сплатою процентів у розмірі: 2,50% стандартна процентна ставка та 0,010 % знижена процентна ставка.

На виконання взятих на себе зобов`язань позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі та на умовах визначених договором. Однак, відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з порушеннями умов договору, що спричинило виникнення заборгованості у розмірі 29850 грн, що складається із 3000 грн заборгованості по тілу кредиту; 20475 грн заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором; 6375 грн по процентах, нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 85 календарних днів.

Право вимоги до відповідача виникло у позивача на підставі укладеного 24 грудня 2024 року договору факторингу №24122024 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит». Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 29850 грн, з яких 3000 грн. тіло кредиту, 20475 грн. проценти за користування кредитом, 6375 грн проценти за 85 календарних днів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1514810 від 24 березня 2024 року в розмірі 6 000 гривень, що складається із 3 000 грн заборгованості по тілу кредиту, 3 000 грн заборгованості за процентами.

В задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» подано через представника адвоката Крюкову М.В. апеляційну скаргу.

Представник апелянта зазначила, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, дійшовши висновку, що проценти за користування кредитом можуть нараховуватися виключно в межах строку дії кредитного договору, що суперечить ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка передбачає право кредитодавця на одержання процентів до моменту фактичного повернення позики.

Вважає, що визнання нікчемною умови договору щодо розміру денної процентної ставки (2,5%) не означає відсутність права на проценти взагалі, а лише свідчить про необхідність приведення такого розміру у відповідність до законодавчо встановленого граничного рівня.

Закон №3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та Закон України «Про споживче кредитування» не позбавляють кредитодавця права на отримання процентів, а навпаки прямо допускають їх нарахування в межах установленого законом порядку, зокрема 1% на день для договорів, укладених після 24.12.2023 року.

Оскільки договір про надання споживчого кредиту №1514810 укладений 24.03.2024 року, на нього повною мірою поширюються вимоги Закону №3498-IX щодо обмеження денної процентної ставки, що судом першої інстанції було проігноровано.

Вважає, що повна відмова у стягненні процентів є безпідставною та непропорційною, оскільки суд мав застосувати допустимий законом розмір процентів (1% на день), а не усунути саму можливість їх нарахування.

Тому оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні процентів підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про стягнення процентів за користування кредитом у межах граничного розміру, встановленого чинним законодавством.

Зазначила, що нікчемність умови договору щодо перевищення граничної процентної ставки не позбавляє кредитодавця права на проценти взагалі, а лише обмежує їх розмір максимально допустимим законом рівнем. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» суд був зобов`язаний застосувати ставку 1% на день, а не повністю відмовляти у стягненні процентів.

Вважає, що відмова у стягненні процентів за користування кредитом є наслідком неправильного застосування імперативних норм матеріального права, оскільки закон прямо передбачає право кредитодавця на отримання процентів у межах встановленого ліміту.

Прострочення виконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим у кредитора виникає право на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за весь період прострочення до моменту фактичного виконання зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Інфляційні втрати та 3 % річних мають компенсаційний, а не штрафний характер, входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою цивільно-правової відповідальності боржника, що підтверджується усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду. Суд мав правові підстави і повноваження зазначити в рішенні про нарахування інфляційних втрат і 3 % річних до моменту фактичного виконання рішення, відповідно до чч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, що узгоджується з положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що повна відмова у стягненні процентів за користування кредитом, а також неналежне вирішення питання щодо застосування ст. 625 ЦК України свідчать про незаконність і необґрунтованість судового рішення в цій частині, що є підставою для його скасування або зміни з ухваленням нового рішення.

Зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правової природи та можливості стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки такі відсотки не є штрафною санкцією, пенею чи неустойкою, а становлять плату за правомірне користування позичальником грошовими коштами кредитодавця, розмір якої визначений умовами договору та обмежений вимогами чинного законодавства.

Крім того, судом порушено процесуальні вимоги щодо оцінки доказів, адже не надано жодної належної правової оцінки поданому позивачем детальному розрахунку заборгованості, який є належним і допустимим доказом розміру заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у ній доказам, що вказує на необґрунтованість рішення в частині відмови у стягненні відсотків і є підставою для його скасування або зміни з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Також представник апелянта зазначила, що у суді апеляційної інстанції ним понесені витрати у розмір 8000 грн.

Підсумовуючи наведене, представник апелянта просила скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 13740 грн.: з яких 3000 грн тіло кредиту, 8190 грн проценти за користування кредитом, 2550 грн. проценти нараховані позивачем за 85 календарних днів, а також стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судові витрати понесені у суді апеляційної інстанції та зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання рішення нараховувати інфляційні витрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення у частині задоволеної суми заборгованості та стягнути з відповідача отриману суму інфляційних витрат і 3% річних.

Позиція інших учасників справи

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Сторони у судове засідання не з`явилися. Суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення учасників справи про день, місце та час розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є такою, що частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи

24 березня 2024 року між позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 1514810 про надання споживчого кредиту (а.с. 23-27).

Відповідно до умов укладеного договору відповідачу надано кредит у розмірі 3 000 грн строком на 360 днів в період з 24 березня 2024 року по 19 березня 2025 року, зі сплатою процентів, у розмірі: 2,50% стандартна процентна ставка та 0,010 % знижена процентна ставка.

Відповідно до п.1.3. договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 3000 грн. Тип кредиту кредит.

Строк кредиту 360 днів (п. 1.4 договору). Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Тип процентної ставки фіксована (п.1.5 договору).

Стандартна процента ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного у п.1.4 договору (п.1.5.1 договору).

Знижена процентна ставка 0,010% в день та застосовується якщо: споживач до 23.04.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач як часник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Надання відповідачу кредиту підтверджується інформацією АТ «Укрсиббанк» від 16.09.2025 р. (а.с. 157-159) про зарахування 24.03.2024 року на банківський рахунок відповідача кредитних коштів в розмірі 3000 грн.

У паспорті споживчого кредиту до договору міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а.с.29-30).

Договір укладено в електронній формі, підписано ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису Т471), який був надісланий йому первісним кредитором на електронну адресу у порядку визначену ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 49).

Застосовані норми права

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

ОСОБА_1 уклавши кредитний договір №1514810 від 24.03.2024 року в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому на думку колегії суддів, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Судом встановлено, що отримавши кредитні кошти за вказаним договором, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув у передбачений договором строк тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Тому зважаючи на умови укладеного договору, у відповідача виник обов`язок повернення кредиту та сплати процентів.

У Кредитному договорі №1514810 від 24.03.2024 року сторони погодили, що кредит надається строком на 360 днів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Тобто такий кредитний договір укладений і діяв після набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що до даних правовідносин застосовується зазначений вище Закон.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №1514810 від 24.03.2024 року в сумі 13740 грн., з яких 3000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 10740 грн. заборгованість по несплачених процентах за користування кредитом із розрахунку: 3000х1%х360днів.

При цьому розмір процентних ставок за Прикінцевими та Перехідними положеннями цього Закону не застосовується, оскільки кредитний договір укладений після набрання чинності цим Законом.

Позиція суду першої інстанції про зменшення розміру процентів суперечить умовам кредитного договору, з якими погодився відповідач, і положенням статті 1048 ЦК України.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У зв`язку зі скасуванням судового рішення в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами та загального розміру заборгованості за кредитом підлягають перерозподілу судові витрати.

За результатами перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції позовну заяву було задоволено на 46,03%.

Відтак, з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги у розмірі 1787, 58 грн , а також витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 4603 грн (10000 грн. * 46,03 %), та апеляційної інстанції у розмірі 3682,40 грн (8000 грн. * 46,03 %), а разом 8285, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», в інтересах якого діє адвокат Крюкова Марина Володимирівна, задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2025 року у частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами та загального розміру заборгованості за кредитом.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, ) заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2024 року №1514810 у розмірі 13740 грн (тринадцять тисяч сімсот сорок гривень), з яких: 3000 грн (три тисячі гривень) заборгованість за основною сумою кредиту, 10740 грн (десять тисяч сімсот сорок гривень) заборгованість по процентах за користування кредитними коштами.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, ) судові витрати, які складаються із понесених витрат на сплату судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 1787,58 грн (тисяча сімсот вісімдесят сім гривень п`ятдесят вісім копійок) та витрат на правничу допомогу понесених у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 8285, 40 грн (вісім тисяч двісті вісімдесят п`ять гривень сорок копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач І.О. Максюта

Судді Л.В. Василишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 13 березня 2026 року.