Єдиний унікальний номер 142/783/25
Номер провадження 2/142/130/26
У Х В А Л А

17 березня 2026 року с-ще Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

Головуючого судді Нестерука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Курасевич В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Довбиша О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Піщанка Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піщанське АТП 10540" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піщанське АТП 10540" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій позивач просить суд скасувати наказ №24-к від 02.06.2025 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновити ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Піщанське АТП 10540» з 02 червня 2025 року, стягнути з ТОВ «Піщанське АТП 10540» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 9678 грн. 24 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 38419 гривень 68 коп., з відрахуванням обов`язкових виплат та платежів з цієї суми, та стягнути з ТОВ «Піщанське АТП 10540» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що позивач ОСОБА_1 , 27 грудня 2019 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Піщанське АТП 10540» на посаду водія, на підставі наказу №68 від 27.12.2019 року за усною трудовою угодою. До посадових обов`язків позивача, які роботодавцем йому були доведені усно, входило: технічна підготовка автомобіля перед рейсом, безпечне керування транспортним засобом згідно з ГІДР, виконання рейсів (перевезення людей), дотримання чистоти автомобіля, ведення необхідної документації, тощо. Виконання своїх посадових обов`язків, у зв`язку із специфікою роботи, позивач виконував поза межами місця знаходження роботодавця. За весь час своєї роботи, поставлені йому посадові обов`язки позивач виконував без зауважень, вчасно та сумлінно, до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни жодного разу не притягувався. На початку серпня 2025 року, випадково, через електронний кабінет Пенсійного фонду України, позивач довідався, що 02 червня 2025 року його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (наказ №24-к від 02.06.2025 року). Як слідує із змісту п. 4 статті 40 КЗпП України роботодавець має право розірвати трудовий договір з працівником у разі вчинення ним прогулу без повалених причин, у т.ч. у разі відсутності працівника на роботі понад три години протягом робочого дня. Позивач вказує, що посадові особи ТОВ «Піщанське АТП 10540», не повідомляли його про факт припинення з ним трудових відносин по причині прогулу. Також і невідомо на якій підставі та за яких умов було накладено даний вид дисциплінарного стягнення. 22 серпня 2025 року на офіційну поштову адресу відповідача було направлено заяву, в якій позивач просив надати належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких його було звільнено за прогул, а саме: Наказ про звільнення №24-к від 02.06.2025 року; Акт про відмову працівника від надання письмових пояснень; Акт про відсутність працівника на роботі. Також у своїй заяві позивач просив скасувати наказ про звільнення, як помилковий. Зазначена заява була проігнорована та залишилася без відповіді. У зв`язку із тим, що прогул є серйозним порушенням трудової дисципліни, а запис про звільнення за прогул в трудовій книжці може негативно вплинути на пошук нової роботи, оскільки потенційні роботодавці можуть сприймати це як ненадійність працівника, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Про звільнення позивача із займаної посади адміністрація Товариства з обмеженою відповідальністю «Піщанське АТП 10540» не інформувала, жодних пояснень з приводу ймовірного прогулу він не надавав, з наказом про звільнення його не ознайомлювали, копію наказу про звільнення та трудову книжку не вручали. Позивач був звільнений 02.06.2025 року. Згідно з Даних про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), що міститься в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування остання нарахована відповідачем заробітна плата позивача за березень 2025 року становила 8945,19 грн., за квітень 2025 року - 8945,19 грн. Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 293,28 грн. (17890,38 грн./61 день). Таким чином, сума компенсації за час вимушеного прогулу позивача (станом на день звернення до суду) становить: 38419,68 грн. (293,28 * 131 день вимушеного прогулу). Крім того, згідно з Даних про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), що міститься в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що відповідачем не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата за травень та 2 дні червня 2025 року. Тобто на день звільнення з роботи відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу суму коштів, а саме заробітну плату за 33 дні. Всього сума до виплати становить - 9678,24 грн. (293,28 грн * 33 дні).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 жовтня 2025 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2025 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

24 листопада 2025 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ "Піщанське АТП-10540" - адвоката Люлика Р.І. надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначає, що позивач працював на посаді водія автотранспортних засобів в ТОВ «Піщанське АТП 10540». Наказом попереднього директора підприємства від 02.06.2025 №24-к його було звільнено за прогул без поважних причинна підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Звільнення здійснювалося з ініціативи роботодавця у зв`язку з відсутністю працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, відповідно до роз`яснень викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» де зазначено, що «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин», кваліфікується як прогул. Прогул є грубим порушенням трудової дисципліни і відповідно до статті 147 КЗпП України може каратися доганою або звільненням за дотримання встановлених правил. Право на звільнення за прогул передбачено пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. Таким чином, у колишнього директора були законні підстави для розірвання трудового договору з позивачкою через допущений нею прогул. Варто зауважити, що після видання оскаржуваного наказу про звільнення директор підприємства, який його підписав, незабаром припинив свої повноваження та залишив посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Піщанське АТП 10540». У зв`язку з зазначеними обставинами, до моменту подання даної позовної заяви відбулися значні зміни в керівництві та структурі відповідача. Зокрема улітку 2025 року було здійснено зміну власників товариства та призначено нового директора. Нове керівництво підприємства не отримало в повному обсязі документацію, пов`язану з трудовими відносинами позивача, оскільки попередній керівник неналежним чином передав справи в результаті чого теперішнє керівництво не в повній мірі проіформовано про дії вчинені попередніми власниками. Як вже згадувалось вище, в структурі відповідача відбулися суттєві зміни. Зокрема, після звільнення позивача, у зв`язку зі змінами в організації роботи підприємства, відповідач затвердив новий штатний розпис. На підставі наказу нового керівництва від 01.09.2025 було проведено скорочення штату, і посаду водія автотранспортних засобів (яку обіймав позивач) було виключено зі штатного розпису. Таким чином, зазначена посада станом на дату розгляду спору не існує в структурі підприємства. Наголошуємо, що через неналежну передачу документації попереднім директором, нинішньому керівництву ТОВ «Піщанське АТП 10540» достеменно невідомо, чи було вручено позивачеві письмове повідомлення про йогозвільнення та чи були затребувані від нього письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі перед застосуванням дисциплінарного стягнення (звільнення). Відповідно до вимог трудового законодавства роботодавець зобов`язаний перед накладенням дисциплінарного стягнення зажадати від працівника письмові пояснення (ч. 1 ст. 149 КЗпП України). Проте на цей час у відповідача відсутні документи (акти, пояснювальні записки тощо), які підтверджували б факт належного витребування пояснень від позивача або його ознайомлення з наказом про звільнення. Ці документи залишилися у віданні колишнього керівника і не були передані відповідачу. Проте є підстави вважати, що звільнення позивача було здійснено з дотриманням передбачених законом підстав. Прогул без поважних причин є самостійною підставою для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП). Факт відсутності позивача на роботі без поважних причин протягом робочого дня (або значної його частини) мав місце, що підтверджується показами свідків, яких буде заявлено відповідним клопотанням. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду, відсутність працівника на роботі понад три години підряд або сумарно протягом дня без поважних причин кваліфікується як прогул. Це грубе порушення трудової дисципліни, яке дає право роботодавцю застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Попередній директор підприємства, який на той час був уповноваженим органом з права прийняття і звільнення працівників, реалізував це право, видавши наказ №24-к від 02.06.2025 про звільнення позивача за прогул. Таким чином, оскаржуваний наказ є обґрунтованим і законним, а вимога позивача про його скасування безпідставна. Також варто наголосити на об`єктивній неможливості поновлення позивача на посаді. Позовна вимога про поновлення на роботі не може бути задоволена, оскільки посада, яку обіймав позивач, ліквідована внаслідок скорочення штату. Поновлення працівника на роботі за своєю суттю означає надання йому тієї ж самої роботи (посади), яку він виконував до звільнення. У даному випадку штатна одиниця «водій автотранспортрих засобів» відсутня, тому роботодавець не має об`єктивної можливості поновити позивача саме на цій посаді. Відповідач звертає увагу суду, що вимога про поновлення на скороченій посаді суперечить принципам раціональної організації праці та може призвести до порушення прав інших працівників або зайвого втручання в господарську діяльність підприємства. З огляду на це, навіть у разі визнання звільнення незаконним (що заперечується відповідачем), реальне поновлення позивача на попередній роботі є неможливим. Єдина дія, при поновленні працівника на роботі, що передбачено законом у подібних спорах, це виплата працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не примусове створення ліквідованої посади. Таким чином, відсутність вакантної посади водія автотранспортних засобів є самостійною підставою для відмови у поновленні позивача на роботі.

Представник також вказує, що відповідач визнає, що дотримання процедури звільнення працівника, зокрема дисциплінарного, вимагає отримання пояснень від працівника та належного документування прогулу, проте відсутність відповідних документів з вини попереднього директора не може розцінюватися як умисне порушення з боку нинішнього керівництва підприємства. Новий власник підприємства, набувши права та обов`язки попереднього, несе відповідальність у межах трудових правовідносин, однак не повинен відповідати за персональні упущення чи зловживання колишніх посадових осіб, які діяли до нього. Всі права позивача, гарантовані трудовим законодавством, на даний час поновити належним чином неможливо через об`єктивні обставини (ліквідацію посади та втрату документів колишнім керівником). Отже, недоліки оформлення звільнення, якщо вони й мали місце, спричинені винятково неправомірними діями або бездіяльністю попереднього директора підприємства. Це не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки трудові відносини з позивачем вже припинені на законних підставах, а повернення до статус-кво є неможливим через зазначені вище обставини. Оскільки є підстави вважати, що звільнення позивача було законним, відсутні підстави для виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Така виплата передбачена ст. 235 КЗпП України лише у разі незаконного звільнення, коли працівника поновлюють на роботі. Відповідач заперечує факт незаконності звільнення, тому вимога про компенсацію за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню. Крім того, позивач заявляє про наявність заборгованості із заробітної плати (за травеньчервень 2025 року). Вказана вимога є необґрунтованою. Згідно з ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу. Якщо працівник не працював (відсутній на роботі без поважних причин), то в нього відсутнє право на оплату за цей період. В матеріалах справи позивач вказує, що з 01 жовтня 2024 року по 02 червня 2025 року йому нараховано 0,00 грн (тобто фактично він не відпрацював жодного дня у цей період). Таким чином, заробітна плата за невідпрацьовані дні не нараховується і не виплачується. Відповідач виконав свої обов`язки при звільненні позивача: здійснив остаточний розрахунок у день звільнення (ст. 116 КЗпП) та був готовий виплатити всі належні суми. Якщо позивач не отримав якихось сум при звільненні, він міг звернутися до відповідача раніше. Проте доказів існування непогашеної заборгованості з заробітної плати наразі немає. Отже, вимога про стягнення зарплатної заборгованості в розмірі, нарахованому за період його відсутності, є неправомірною. У задоволені позову просить відмовити.

14 січня 2026 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, до якого долучено копію рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/31196/25 від 09 грудня 2025 року, яким відмовлено в позові ОСОБА_3 до ТОВ "Піщанське АТП 10540" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та копію додаткового рішення у даній справі від 01 січня 2026 року.

16 січня 2026 року представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Довбишем О.Л. на адресу суду подане заперечення на клопотання, в якому представник просить відмовити у долученні до матеріалів справи копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/31196/25 від 09 грудня 2025 року, оскільки останнє не стосується предмету доказування у даній справі, крім того не набуло законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку.

19 січня 2026 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Довбиша О.Л. надійшло клопотання про витребування доказів, в якому представник просить витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Піщанське АТП 10540" наступні документи: Наказ про звільнення №24-к від 02.06.2025 року, Акт про відмову працівника від надання письмових пояснень, та Акт про відсутність працівника на роботі. В обгрунтування зазначає, що 22 серпня 2025 року на офіційну поштову адресу відповідача було направлено заяву, в якій позивач просив надати належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких його було звільнено за прогул, а саме: Наказ про звільнення №25-к від 02.06.2025 року; Акт про відмову працівника від надання письмових пояснень; Акт про відсутність працівника на роботі. Проте зазначена заява відповідачем була проігнорована та залишилася без відповіді.

09 лютого 2026 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ "Піщанське АТП 10540" адвоката Люлика Р.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому представник також просить про об`єднання цивільних справ № 142/786/25, № 142/784/25, № 142/782/25, № 142/783/25, № 142/781/25 та № 142/785/25 в одне судове провадження, вказує, що в провадженні Піщанського районного суду Вінницької області перебувають цивільні справи: № 142/786/25 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» № 142/784/25 за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» № 142/782/25 за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» № 142/783/25 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» № 142/781/25 за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» № 142/785/25 за позовом ОСОБА_7 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» Сторони у справах є ідентичними: відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Піщанське АТП 10540», а представники сторін одні й ті самі особи. Також предмет спору є спільним, оскільки виник з одних і тих самих аналогічних правовідносин та ґрунтується на єдиній фактичній і правовій підставі, що зумовлює необхідність їх спільного розгляду. Доказова база у справах є подібною, а дослідження одних і тих самих обставин у різних судових засіданнях призводитиме до дублювання процесуальних дій, нераціонального використання процесуального часу суду та учасників справи.

В судовому засіданні 16 березня 2026 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Довбиш О.Л., підтримав подане ним раніше клопотання про витребовування доказів, заперечував щодо об`єднання цивільних справ за позовами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ТОВ "Піщанське АТП 10540" в одне провадження, також вказав, що він приймає участь в розгляді аналогічної справи за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Піщанське АТП 10540", та рішення у цій справі оскаржується в апеляційному порядку.

Представник відповідача ТОВ "Піщанське АТП 10540" адвокат Люлик Р.І. в судове засідання 16 березня 2026 року не прибув, проте в поданому раніше клопотанні просив розглянути його клопотання про об`єднання цивільний справ без його участі.

Заслухавши пояснення преставника позивача, оглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, відзив на позовну заяву з додатками, клопотання учасниікв процесу, виходячи з предмету спору, змісту позовної заяви, враховуючи докази, які підлягають дослідженню, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В частині 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В частині 1 ст. 83 ЦПК Укрїни передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно положень ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Представник позивача просить витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Піщанське АТП 10540" наказ про звільнення позивача № 24-к від 02.06.2025 року, Акт про відмову працівника від надання письмових пояснень, та Акт про відсутність працівника на роботі.

В постанові Верховного Суду від 28.04.2022 р. у справі ЄУН 761/48981/19 вказано, що звільнення працівника за прогул передбачає здійснення низки послідовних дій, які можна розділити на декілька етапів. Зокрема, роботодавець має: 1) встановити та зафіксувати факт відсутності працівника на роботі, 2) з`ясувати причини відсутності працівника на роботі, 3) оформити звільнення працівника, який допустив прогул без поважних причин. Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акту, тому він подається у довільній, простій письмовій формі та підписується не менше ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано відсутність працівника на роботі.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що у позивача відсутня можливість самостійно надати суду такі докази, з метою, справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, ухвалення законного та обгрунтованого рішення, а також з метою з`ясування всіх обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень суд вважає за необхідне витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Піщанське АТП 10540" наступні документи: Наказ про звільнення позивача № 25-к від 02.06.2025 року, Акт про відмову працівника від надання письмових пояснень, та Акт про відсутність працівника на роботі.

Щодо клопотання представника відповідача про об`єднання цивільних справ № 142/786/25 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» № 142/784/25 за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» № 142/782/25 за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» № 142/783/25 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» № 142/781/25 за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Піщанське АТП 10540» № 142/785/25 за позовом ОСОБА_7 до ТОВ «Піщанське АТП 10540», суд приходить до висновку про відсутність підстав для об`єднання справ в одне провадження, виходячи з наступного.

В частині 2 ст. 188 ЦПК України передбачено, що суд, з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 188 ЦПК україни об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Згідно ч. 7 ст. 188 ЦПК України, про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Відповідно до абзацу 3 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ 12.06.2009 року № 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу № 909/243/18, в якій акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, ВС зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Важливо наголосити, що при об`єднанні справ в одне провадження кожна з вимог зберігає самостійне значення, і всі вони підлягають вирішенню судом спільно в одному судовому процесі, а при вирішенні справи суд повинен дати відповідь в своєму рішенні про задоволення або про відмову в задоволенні кожної вимоги повністю або частково (ст.ст. 215, 216 ЦПК).

Разом з тим, у позовах про поновлення на роботі предмет позову сугубо індивідуальний, стосується виключно позивача, який є найманим працівником, у сравах про об`єнання яких просить представник позивача, предметами позовів є скасування наказів та поновлення на роботі окремих працівників, що не відповідає вимогам спільності предмету позову, а викладені в позовах обставини хоча є аналогічними за змістом, проте таке об`єднання може ускладнити процес розгляду та вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що об`єднання проваджень може ускладнити процес розгляду та вирішення спору, в даному випадку не сприятиме процесуальній економії часу та швидкому розгляду справ, виконанню завдання цивільного судочинства.

Оскільки, об`єднання справ в одне провадження є правом, а не обов`язком суду, суд не вважає доцільним об`єднання в одне провадження вказаних цивільних справ. Сумісний розгляд декількох вимог, навіть по суті однорідних, розширює предмет доказування у справі, ускладнює розгляд та вирішення справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зазначеного клопотання представника відповідача ТОВ "Піщанське АТП 10540" - адвоката Люлика Р.І. про об`єднання в одне провадження цивільних справ № 142/786/25, № 142/784/25, № 142/782/25, № 142/783/25, № 142/781/25 та № 142/785/25.

Відповідно до ч. 4, 5, 7 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Відтак питання щодо належності та допустимості як доказу у даній справі копії рішення Вінницького міського суду у справі ЄУН 127/31196/25 від 09 грудня 2025 року, яким відмовлено в позові ОСОБА_3 до ТОВ "Піщанське АТП 10540" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням положень ст. 82 ЦПК України, буде вирішено після набрання ним законної сили, та на відповідній стадії судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у зв`язку з необхідністю витребування доказів в судовому засіданні по даній справі слід оголосити перерву.

Керуючись ст. ст. 13, 43, 48, 49, 51, 240, ч. 2 ст. 247, 259-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В судовому засіданні в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піщанське АТП 10540" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу оголосити перерву до 10 години 00 хвилин 17 квітня 2026 року.

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Довбиша Олександра Леонідовича про витребування доказів, задовольнити.

Витребувати увідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Піщанське АТП 10540" належним чином завірені копії документів, а саме: Наказ про звільнення позивача № 24-к від 02.06.2025 року, Акт про відмову працівника від надання письмових пояснень, та Акт про відсутність працівника на роботі, щодо позивача ОСОБА_1 .

Копію ухвали направити відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Піщанське АТП 10540", для виконання.

Витребувані документи надати до Піщанського районного суду Вінницької області за адресою: смт. Піщанка, вул. Вишнева, 5, до початку наступного судового засідання 17 квітня 2026 року.

Роз`яснити, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин, протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Попередити відповідальних осіб, що відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі неподання письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин їх неподання суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом. Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 148 ЦПК України, у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

У разі неподання письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин їх неподання суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом.

У задоволені клопотання представника відповідача ТОВ "Піщанське АТП 10540" - адвоката Люлика Р.І. про об`єднання в одне провадження цивільних справ № 142/786/25, № 142/784/25, № 142/782/25, № 142/783/25, № 142/781/25 та № 142/785/25- відмовити.

Про дату, час та місце наступного судового засідання повідомити учасників справи.

Роз`яснити, що отримати інформацію щодо справи, що розглядається можна на веб-сторінці Піщанського районного суду на веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: https://court.gov.ua/fair/sud0219.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя: