ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3525/26 Справа № 212/8877/25 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

справа № 212/8877/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна, на рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Чайкіним І.Б. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 грудня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В липні 2025 року Акціонерное товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23 січня 2020 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії № 631347262.

Відповідно до умов кредитного договору, Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в поряду та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором щодо надання позичальнику кредиту виконав в повному обсязі.

Однак, відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 199 344,14 гривень.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. З метою досудового врегулювання спору на адресу позичальника було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, однак, відповідачем дану вимогу залишено без реагування.

На підставі наведеного вище, позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 631347262 від 23 січня 2020 року в розмірі 199 344,14 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028 грн.

Рішенням Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 199 344, 14 грн та 2 422,40 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів факту отримання кредитних коштів у заявленому розмірі, оскільки відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі, який заявлений до стягнення, а саме: платіжних доручень, меморіальних ордерів, первинних бухгалтерських документів, що підтверджують видачу кредиту. Суд першої інстанції безпідставно визнав достатнім доказом виписку з рахунку, не перевіривши її походження, відповідність умовам договору та реальність руху коштів.

Розрахунок заборгованості є одностороннім і неперевірним, оскільки складений в односторонньому порядку, не містить алгоритму нарахування процентів, комісій та штрафних санкцій, не містить посилань на конкретні пункти договору кредитування, не дає можливості суду та стороні відповідача перевірити правильність нарахувань.

Судом першої інстанції не досліджено всі істотні умови кредитного договору. До матеріалів справи не долучено всі додатки до кредитного договору, зокрема тарифів, правил користування кредитною карткою, умов нарахування штрафних санкцій.

Крім того апелянт зауважує, що кредитний договір укладено 23 січня 2020 року, строк кредитування - 12 місяців. Отже, право вимоги у позивача виникло не пізніше 23 січня 2021 року. Позивач звернувся до суду лише у 2025 році, тобто з пропуском загального строку позовної давності. Посилання суду першої інстанції на п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є помилковим, оскільки воєнний стан не відновлює вже пропущений строк, до того ж позивач не довів, що строк позовної давності не сплив до 24 грудня 2022 року

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, 23 січня 2020 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії № 631347262 (Кредитний договір) У відповідності до якого кредитний ліміт у максимальній сумі 200 000 грн, надається на споживчі цілі, строком на 12 місяців із можливістю пролонгації, процентна ставка фіксована 0, 01% (а.с.22).

Відповідно до умов кредитного договору, Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в поряду та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

01 грудня 2022 року найменування АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «Сенс Банк».

Так, відповідно до Протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» № 2/2022 від 12 серпня 2022 року, вирішено змінити найменування Банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Як слідує з витягу з державного реєстру банків, 01 грудня 2022 року Національний банк України вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа-Банк») на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк»).

Випискою з рахунка приватного клієнта ОСОБА_1 встановлено, що останній активно користувався кредитними коштами в період з 23 січня 2020 року по 09 квітня 2025 року (а.с.44-53).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 09 квітня 2025 року вона складає 199 344,14 грн (а.с.54-55).

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Сенс Банк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав в повному обсязі, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит, відсотки за його користування не сплатив, чим порушив вимоги кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з положень ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Факт укладення 23 січня 2021 року між сторонами кредитного договору підтверджується акцептом пропозиції на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб АТ «Альфа-Банк», яку було підписано відповідачем, зі змісту якої вбачається, що останній підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці www.alfabank.ua або у разі її подальшої зміни за іншою електронною адресою, що буде вказана в договорі.

При укладенні вказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою врегульовано норми щодо договорів приєднання.

Підписавши вказаний акцепт, який є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Згідно п.п. 2.1.1 Анкети-заяви, підписанням цієї Анкети-заяви позичальник підтвердив акцепт публічної пропозиції на укладення договору між ним та Банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору про банківське обслуговування, що розміщені на веб-сторінці Банку. Публічну пропозиції просив надати, шляхом самостійної можливості завантаження чинної Публічної пропозиції, розміщеної на офіційному сайті Банку у мережі Інтернет власними засобами.

При цьому, пунктом 2.1.2 Підписаної позичальником Анкети-заяви підтверджено отримання ним також усіх примірників Договору про банківське обслуговування та додатків до нього.

Статтями 526, 530, 610 частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті610, 611 ЦК України).

Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що встановлено судом першої інстанції та не оспрюється в апеляційній інстанції.

Відповідачем ОСОБА_1 не виконуються умови договору.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано такі докази: оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; акцепт пропозиції на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб АТ «Альфа-Банк», яка була підписана відповідачем; розрахунок заборгованості, в якому зазначаються складові заборгованості; виписка по картковому рахунку; досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань і докази її направлення відповідачеві; паспорт споживчого кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована.

Колегією суддів не приймаются до уваги доводи апеляційної скарги представнкиа відповідача про те, що позивач звернувся до суду лише у 2025 році, тобто з пропуском загального строку позовної давності, з огляду на наступне.

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що кредитний договір укладено 23 січня 2020 року строком кредитування на 12 місяців, отже, право вимоги у позивача виникло не пізніше 23 січня 2021 року, а позивач звернувся до суду лише у 2025 році.

Разом з тим, кінцевим строком звернення позивача до суду з даним позовом є 23 січня 2024 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні.

Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги по суті позовних вимог не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна, залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: