Провадження № 2/344/1860/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 137 118,22 грн., стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 137 118,22 грн., стягнення судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4829748 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору:

Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 25000 грн.

Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 22.07.2024 року по 17.07.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1,425 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,5 % у день.

На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору.

Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 25000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 4829748 від 22.07.2024 року загальною сумою 137118,22 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 24998,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 95619,90 грн. 25000 грн * 1,5 % = 374,98485 грн* 44 календарних дні = 16499,3334 грн. відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції»(а.с.1-28).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 року відкрито провадження у справі (а.с.145).

24.12.2025 року відповідачем подано відзив на позов позовні вимоги частково визнає, в частині тіла кредиту в сумі 24998,99 грн., та відсотків у розмірі 37525,61 грн., правової допомоги в сумі 2000 грн., в іншій частині позовних вимог просить відмовити.

Відзив мотивує тим, що враховуючи, що кредитний договір про надання споживчого кредиту № 4829748 було укладено 28 липня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому до даних договорів слід застосувати положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено максимальний розмір відсотків за користування кредитними коштами 1% на день.

Отже, можна дійти до висновку, що умови укладеного кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, суперечать чинному законодавству, тому згідно з ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.

Оскільки, Кредитний договір № 4829748 укладений 22.07.2024, то розмір процентної ставки з 22.04.2024 підлягає обрахуванню з розрахунку 1,5% за день протягом наступних 120 днів, а з 20.08.2024 - денна ставка має бути не більше 1%.

З урахуванням викладеного, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

А тому розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 22.07.2024 р. у частині нарахування процентів за користування кредитом повинен бути здійснений наступним чином:

Період 1: з 22.07.2024 по 19.08.2024 29 дні. При ставці 1,5% на день: 25 000 х 1,5% х 29 = 10 875,00 грн.

Період 2: з 20.08.2024 по 17.07.2025 332 днів. При ставці 1% на день: 25 000 х 1 % х 332 = 83 000,00 грн.

Загальні нараховані проценти за всі періоди: 10 875,00 + 83 000,00 = 93 875,00 грн.

Проте, у зв`язку з тим, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 02.06.2025 року наданого первинним кредитором, ОСОБА_1 здійснював оплату, яка була зарахована в погашення відсотків у розмірі 18 823,78 грн.

Отже, Загальні нараховані проценти за всі періоди: 10 875,00 + 83 000,00 = 93 875,00 грн - 18 823,78 грн = 75 051,22 грн.

Загальна заборгованість (тіло + проценти) станом на 17.07.2025: 24 998,99 + 75 051,22 = 100 050,21 грн.

Сума за користування кредитом в розмірі 75 051, 22 грн., не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Розмір відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач.

Враховуючи наведене вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до розміру 37 525,61 грн., що складає 50 % від суми заборгованості за кредитом.

Сума за користування кредитом в розмірі 75 051, 22 грн не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідач зазначає, що у позивача взагалі відсутній період, за який допустимо нарахуванні інфляційних втрат і 3% річних (а.с.156-162).

06.01.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого з відзивом позивача не погоджується, позов просить задоволити повністю (а.с.169-171).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до Договору № 4829748 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.07.2024 року укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 гривень, строком на 360 дні, шляхом переказу на йому платіжну картку № НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 1.4. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 1,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. 1.4.2. Знижена процентна ставка становить 1,43% в день та застосовується якщо клієнт до 20.08.2024 включно сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу.

За умовами п. 1.2. Кредитного договору відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Згідно з п.п. 5.4.1 Кредитного договору відповідач зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором (а.с.34-44).

Додатком №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4829748 від 22.07.2024 наведено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.45-47).

Кредитні кошти були перераховані відповідачу 22.07.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на підставі договору укладеного між ТОВ «УПР» та ТОВ «Лінеура Україна» (а.с.58).

До матеріалів справи позивачем долучено паспорт споживчого кредиту, з якого вбачається, що сторонами погоджено основні умови кредитування, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, та інші важливі правові аспекти (а.с.31-33).

Згідно Розрахунку заборгованості позивача за Договором № 4829748 від 22.07.2024 року у період з 03.06.2025 року по 16.07.2025 року включно заборгованість ОСОБА_1 становить тіло кредиту 24998,99 грн., проценти за користування 16499,12 грн., загальна заборгованість 41498,11 грн. (а.с.74).

Згідно Розрахунку заборгованості за Договором № 4829748 від 22.07.2024 року у період з 22.07.2024 року по 02.06.2025 року включно заборгованість ОСОБА_1 становить тіло кредиту 24998,99 грн., проценти за користування 95619,90 грн., штрафні санкції 12500 грн. Крім того, з розрахунку вбачається, що 20.08.2024 року відповідачем сплачено 0,01 грн. які зараховані в тіло кредиту та 10687,50 грн. які зараховані в оплату процентів, 20.09.2024 року відповідачем сплачено 1 грн. в оплату тіла кредиту, 8136,28 грн. в оплату процентів (а.с.75-80).

У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надав інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 , на яку 22.07.2024 року здійснено зарахування коштів у сумі 25 000 грн. (а.с.203).

02.06.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор), укладено Договір факторингу № 02-1/06/2025 відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстру боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.107-111).

Платіжною інструкцією №11185 від 03.06.2025, №1384 від 03.06.2025, №257 від 03.06.2025 ТОВ «Українські фінансові операції» перераховано ТОВ «Лінеура Україна» кошти на плату за договором факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025 (а.с.130-132).

Відповідно до акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді за договором факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників (а.с.116, 139).

Згідно витягу з реєстру боржників, який є Додатком №1 до Договору факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025 ТОВ «Лінеура Україна» передала ТОВ «Українські фінансові операції» право вимоги за Кредитним договором № 4829748 на суму 133 118,89 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі - 24998,9981 грн., відсотків в розмірі 95 619,90 грн., заборгованість за пенею/штрафами 12500 грн. (а.с.72-73).

Згідно листа ТОВ «Лінеура Україна» від 03.06.2025 року ним проінформовано ТОВ «Українські фінансові операції» про направлення боржникам повідомлення про відступлення прав вимоги на користь ТОВ «Українські фінансові операції» (а.с.54).

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

З матеріалів справи встановлено, що договір факторингу, на підставі якого Позивач набув право вимоги до Відповідача, укладений у відповідності до вимог закону, містить всі істотні умови. Доказів визнання вказаного договору недійсним, неукладеним, чи його розірвання до матеріалів справи не надано.

Таким чином, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги по кредитному договору №4829748 від 22.07.2024 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З кредитного договору №4829748 від 22.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки договір №4829748 від 22.07.2024 року укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.

Позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору №4829748 від 22.07.2024 року та отримання ОСОБА_1 коштів у сумі 25 000 грн.

Отже, як встановлено судом, позикодавець, перерахувавши відповідачу грошові кошти, виконав умови кредитного договору №4829748 від 22.07.2024 року, натомість ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення коштів за договором належним чином не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Докази, які б спростовували вищевикладене, в матеріалах справи відсутні.

Зокрема, розрахунки заборгованості, долучені до матеріалів справи, містять інформацію, щодо заборгованості ОСОБА_1 за договором №4829748 від 22.07.2024 року.

При чому, зі змісту розрахунків вбачається, що ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором здійснив платіж 1,01 грн., який зараховано в оплату по тілу кредиту, 18823,78 грн., який зараховано в оплату по відсотках.

Оскільки відповідачу надано в кредит грошові кошти у розмірі 25000 грн. шляхом перерахування суми позики на банківську картку, вказану ним, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту згідно кредитного договору №4829748 від 22.07.2024року в розмірі 24998,99 грн.

Щодо стягнення процентів за користування кредитом.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 95619,90 грн., які нараховані первісним кредитором, 16499,33 грн., які нараховані позивачем.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Частиною четвертої статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

За умовами кредитного договору №4829748 від 22.07.2024 року сторони погодили строк кредитування 360 днів відсоткова ставка стандартна 1,50%, знижена 1,43%.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог ч.1 цієї статті, є нікчемним.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Аналізуючи умови договору ТОВ «Лінеура Україна», який був укладений після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», суд зазначає, що розмір нарахованих відсотків у межах такого мав би становити 89996,67 грн.

За підрахунками суду, проценти розраховуються наступним чином:

З 22.07.2024 року по 20.08.2024 року (30 днів) х підлягає стягненню 1% х 25000 грн. = 7500 грн.;

З 21.08.2024 року по 20.09.2024 року (31 день) х підлягає стягненню 1% х 24998,99 грн. = 7749,69 грн.

З 21.09.2024 року по 16.07.2025 року (299 днів) х підлягає стягненню 1% х 24998,99 грн. = 74746,98 грн.

При цьому відповідачем частково сплачено проценти на загальну суму 18824,79 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки у розмірі 71171,88 грн. (89996,67 грн. сума нарахованих відсотків 18824,79 грн. сума сплачених процентів), з урахуванням Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Стосовно вимог про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України з відповідача інфляційних втрат та 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 10 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) зазначено, що питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України(частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Крім того, згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З огляду на викладене, оскільки ухвалення рішення в цій частині є правом суду, враховуючи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви в даній частині.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №4829748 від 22.07.2024 року в розмірі 96170,87 грн., з яких: 24998,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 71171,88 грн. - заборгованість за процентами.

Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з Відповідача слід стягнути на користь Позивача понесені судові витрати у розмірі 1699 грн. (96170,87 х 2422,40 / 137118,22).

Також позивач просить стягнути з відповідача документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., надану на підставі договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 року (а.с.140-141), за заявкою №4829748 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року (а.с.50-51), суду також додано акт №4829748 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 01.08.2024, загалом на 10000 грн. (а.с.48) та детальний опис робіт (наданих послуг) №4829748 від 30.10.2025 року (а.с.49). Правову допомогу надав адвокат Дідух Євген Олександрович на підставі довіреності та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.29-133).

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 у справі № 909/116/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, зважаючи на те, що позов задоволено частково, та керуючись принципом законності, співмірності та справедливості вважаю необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527, 530, 612, 1054 , 16, 20 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 137 118,22 грн., стягнення судових витрат задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», , місцезнаходження: вул. Набережно-Корчуватська, буд.27, приміщення 2, м. Київ, заборгованість за договором №4829748 від 22.07.2024 у загальному розмірі 96170 (дев`яносто шість тисяч сто сімдесят) грн. 87 коп., з яких: 24998,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 71171,88 грн. - заборгованість за процентами.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», , місцезнаходження: вул. Набережно-Корчуватська, буд.27, приміщення 2, м. Київ - витрати по сплаті судового збору у розмірі 1699 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 09.03.2026 року.

Суддя Пастернак І.А.