Справа № 143/173/26
УХВАЛА

Іменем України

10.03.2026 року м. Погребище

Суддя Погребищенського районного суду Вінницької області Тітова Т. Л., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Маліцький Микола Володимирович, до Погребищенської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

установила:

17.02.2026 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Маліцький М. В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 18.02.2026 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. У зазначеній ухвалі суд також роз`яснив, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та підлягатиме поверненню позивачу.

Зокрема, в ухвалі зазначено, що позивачу або його представнику необхідно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем копію свідоцтва про народження позивача; на підтвердження фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном довідку про фактичне місце проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на день його смерті, а також записи з будинкової книги щодо реєстрації місця проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на день смерті спадкодавця.

Крім того в ухвалі зазначено про необхідність сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі на рахунок отримувача коштів: ГУК у Вінницькій області/ м.Погребище/22030101, код отримувача 37979858, МФО 899998, рахунок отримувача UA0002892, код класифікації доходів 22030101, призначення платежу Погребищенський районний суд Вінницької області, із подальшим поданням до суду документа, що підтверджує сплату.

25.02.2026 представником позивача адвокатом Маліцьким М. В. отримано копію ухвали про залишення позову без руху, що підтверджується його особистим підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення R61.

Разом з тим, 02.03.2026 до суду від представника позивача адвоката Маліцького М. В. надійшли письмові пояснення щодо ухвали про залишення позовної заяви без руху, в яких зазначено, що наведені в ухвалі обставини, на думку представника позивача, свідчать про формальний підхід судді до застосування та тлумачення норм процесуального законодавства, у зв`язку з чим, на його переконання, наявні підстави для відкриття провадження у справі. Свою позицію представник позивача обґрунтовує тим, що, посилаючись на ухвалу Верховного Суду від 03.07.2024 у справі № 567/79/23, вважає, що застосування п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» має здійснюватися при звернення до суду осіб, визначених у цій нормі, у зв`язку з порушенням будь-яких їхніх прав, а не тільки тих прав, які безпосередньо пов`язані з їхнім статусом учасника бойових дій, постраждалого учасника Революції Гідності, Героя України, незалежно від характеру, предмета та підстав позову. При цьому, на думку представника позивача, відповідне звільнення від сплати судового збору поширюється на всі стадії судового процесу.

Крім того, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 320/14843/23, представник позивача зазначає, що неповнота обґрунтування позовних вимог, навіть якщо вона є очевидною з точки зору професійного судді, зокрема, щодо правової підстави позову, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог, не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та її подальшого повернення позивачу.

Щодо посилання представника позивача на ухвалу Верховного Суду від 03.07.2024 у справі № 567/79/23 суддя зазначає таке.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 справу № 567/79/23 було повернуто на розгляд Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У зазначеній ухвалі Велика Палата Верховного суду дійшла таких висновків.

Зокрема, зазначено, що Верховна Рада України не прийняла Закон про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» щодо сплати судового збору при зверненні до суду з метою захисту прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України. Таким чином законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання.

Отже, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з часу ухвалення постанови від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, в яких викладено висновки щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням положень статей 12 та 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відсутні підстави вважати, що відбулась зміна суспільних відносин або нормативного регулювання, внаслідок чого зазначений правовий висновок втратив свою зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наведені Третьою судовою палатою Касаційного цивільного суду мотиви щодо того, що сформульований правовий висновок Великої Палати обмежує застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» виключно положеннями статей 12 та 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не підтверджують наявності підстав для прийняття справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду. Навпаки, правові висновки, сформульовані у зазначених постановах, є конкретними, однозначними та такими, що виключають можливість застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у справах, які не пов`язані із захистом прав осіб, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що саме по собі періодичне передання на її розгляд справ для вирішення однієї і тієї ж проблеми за відсутності обґрунтованих підстав та лише з мотивів незгоди з раніше сформульованими висновками Великої Палати Верховного Суду не сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності (див., зокрема, ухвалу від 19 жовтня 2023 року у справі № 465/5184/14-ц).

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що не встановлено об`єктивних підстав для відступу від раніше сформульованого правового висновку, якими, відповідно до усталеної судової практики, можуть бути очевидні вади попереднього рішення, його неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість або зміна суспільного чи нормативного регулювання (п.п. 81 86).

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Постанова ВП ВС від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17).

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18). Підстави для відступу від неї відсутні.

Щодо ненадання позивачем чи його представником доказів на підтвердження позовних вимог суддя зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Однак, представником позивача у поданій позовній заяві не зазначено причин, з яких такі докази, як: копія свідоцтва про народження позивача на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем; довідка про фактичне місце проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на день його смерті; записи з будинкової книги про реєстрацію місця проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на день його смерті, не можуть бути подані разом із позовною заявою.

Крім того, представником позивача не наведено доказів, які б підтверджували вчинення ним усіх необхідних та залежних від нього дій, спрямованих на отримання зазначених доказів.

Також представником позивача не подано клопотання про витребування зазначених доказів судом у порядку, передбаченому ст. 84 ЦПК України.

Отже, станом на 10.03.2026 позивачем та його представником недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, не усунуті.

З огляду на викладене, оскільки позивач та його представник не усунули недоліки, зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачу.

Разом з тим, суддя вважає за необхідне роз`яснити позивачу та його представнику, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 185, ст. 260 ЦПК України,

ухвалила:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно разом з доданими до неї матеріалами повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу (його представнику), що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою самою заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області.

Суддя