Справа № 727/2986/26
Провадження № 2-з/727/14/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Слободян Г.М., розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , остання відома зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Предмет позову: стягнення безпідставно набутих коштів.

Обґрунтовуючи заяву заявник вказав, що поданий позов мотивовано тим, що він, ОСОБА_1 звернувся до з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення 84534,40 (вісімдесят чотири тисячі п?ятсот тридцять чотири) гриву 40 коп. безпідставно набутих грошових коштів, 667,02 (шістсот шістдесят сім) гривень 02 коп. 3 % річних за період прострочення виконання грошового зобов?язання, 837,16 (вісімсот тридцять сім) гривень 16 коп. інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов?язання, а всього грошову суму в загальному розмірі 86 038,58 (вісімдесят шість тисяч тридцять вісім) гривень 58 копійок. Посилається на те, що із доданих до позовної заяви документів, він намагався вирішити питання в досудовому порядку, направивши відповідачу відповідну Вимогу, яка залишена без відповіді, що на думку заявника вказує на небажання відповідача виконати свої зобов?язання із повернення безпідставно набутих коштів. Вважає, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач фінансову можливість для виконання рішення суду, а тому необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача або майно в еквіваленті.

Просить забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, шляхом накладенням арешту на належні відповідачу грошові кошти та майно в розмірі еквівалентному сумі позову.

Вивчивши копотання про забезпечення позову, суд зважає на наступне.

Питання забезпечення позову врегульовано у Главі 10 Розділу І ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначені, зокрема: причини, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов; обґрунтування необхідності застосування відповідного заходу забезпечення позову; докази, що підтверджують обставини, на які посилається заявник.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є необгрунтоване припущення представника позивача, що невжиття таких заходів спричинить виникнення складнощів з виконанням судового рішення у даній справі.

Так, відповідно до частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених прав або інтересів позивача.

Дослідивши подане клопотання про забезпечення позову, суд встановив, що позивач просить застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача в межах суми позовних вимог.

Однак, суд звертає увагу на те, що у клопотанні про забезпечення позову позивач обмежився лише посиланням на можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду в майбутньому, не надавши при цьому належних і допустимих доказів, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Зокрема, до клопотання не долучено жодного документального підтвердження, а саме листування, вимоги, тощо.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 727/5718/21 зазначив, що забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення належного виконання в майбутньому рішення суду щодо суті спору. Відтак, необхідно обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі та підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Будь-яких доказів того, що відповідач вчиняє дії щодо відчуження належного їй майна; приховує активи; має намір уникнути виконання можливого рішення суду; або іншим чином створює обставини, які можуть унеможливити або ускладнити виконання рішення суду, до клопотання позивачем не додано.

Таким чином, загальні припущення позивача не є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Суд також враховує, що забезпечення позову є винятковим процесуальним заходом, який обмежує майнові права особи, а тому може застосовуватися лише за наявності достатніх та належних підстав.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 727/5718/21 , зазначив, що «Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії».

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу. Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 334/6521/19.

Судом встановлено, що позивач не надав належного обґрунтування щодо співмірності запропонованих заходів забезпечення позову із заявленими вимогами. Зокрема, не довів, що запропоновані заходи є необхідними та пропорційними для захисту його прав та інтересів.

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2024 року у справі № 567/459/23 зазначив, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, яке повинно бути співмірним із заявленими вимогами та не призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 727/5718/21, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі та підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Окрім викладеного, суд бере до уваги те, що позивачем не надано жодних відомостей про майно чи рахунки відповідача, на які він просить накласти арешт, що унеможливлює перевірку співмірності запропонованого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України, арешт на майно як захід забезпечення позову застосовується лише у разі доведеності обґрунтованих ризиків відчуження або зміни статусу майна.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-153 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , остання відома зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення безпідставно набутих коштів, шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача або майно в еквіваленті відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти діб, з дня її постановлення.

Суддя Слободян Г.М.