Справа № 352/584/25
Провадження № 22-з/4808/10/26
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Бойчук
13 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника Тисменицької міської ради про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Тисменицької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 22 серпня 2025 року та додаткове рішення Тисменицького районного суду від 29 вересня 2025 року під головуванням судді Кузьменка С.В. у м. Івано-Франківську,
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 січня 2026 року залишено без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 .
Рішення Тисменицького районного суду від 22 серпня 2025 року та додаткове рішення Тисменицького районного суду від 29 вересня 2025 року залишено без змін.

Представник Тисменицької міської ради адвокат Устінський А.В. подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі та стягнення витрат на професійну правничу допомогу та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Тисменицької міської ради понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 січня 2026 року заяву призначено до розгляду. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції свої міркування або заперечення стосовно заяви представника Тисменицької міської ради.

Сторони заперечень щодо заяви про стягнення витрат на правову допомогу до апеляційного суду не подали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і докази, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення додаткового рішення і часткового задоволення заяви, враховуючи таке.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року в справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню ст. 270 ЦПК України і зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у ч. 1 ст. 270 ЦПК України підстав.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Розглядаючи по суті апеляційну скаргу у цій справі, апеляційний суд у постанові розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які понесла Тисменицька міська рада, в зв`язку з розглядом цієї справи не здійснював, оскільки адвокат Устінський А.В. не надав відповідних доказів понесення таких витрат (рахунки, детальний обсяг виконаних робіт (наданих послуг), їх необхідність, співмірність з урахуванням складності справи, обсягу виконаних робіт.

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 161/7163/20 (провадження № 61-4004св21) зазначено, що для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Верховний Суд у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 127/25480/21 (провадження № 61-8836св22), вказав, що для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій представником Тисменицької міської ради було подано копію договору №Ю-16/12/25 від 19.12.2025 про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Устінським А.В. та Тисменицькою міською радою в особі міського голови Градюк Т.В. та копію акту наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 22.12.2025 (т. 2 а.с. 19-21) та акт звіряння від 22.01.2026 про стан взаємних розрахунків на суму 14 000 грн (т.2 а.с. 22).

Відповідно до договору №Ю-16/12/25 від 19.12.2025 про надання правничої допомоги предметом договору є надання адвокатом Устінським А.В. правової допомоги у цій справі.

Відповідно до п 1.2. в рамках даного договору адвокат може надавати наступні послуги: п.п. 1.2.1. здійснення аналізу апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2025 року у справі №352/584/25, підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу; п.п. 1.2.2. надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань пов`язаних із розглядом справи №352/584/25 Івано-Франківським апеляційним судом. Складення заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню; п.п. 1.2.3. представництво прав та законних інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції по справі №352/584/25; п.п.1.2.4. надання клієнту інших видів правової допомоги визначених чинним законодавством спрямованих на захист його прав та законних інтересів у спірних правовідносинах.

Щодо обов`язків адвоката то відповідно до п. 2.1. виконуючи умови даного договору, адвокат його співробітники зобов`язуються, керуючись ст. 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суворо зберігати адвокатську таємницю, предметом якої є питання, пов`язані з наданням правничої допомоги, згідно умов цього договору, а також документація. П. 2.2. адвокат має право покласти частину своїх обов`язків на іншу особу, з якою адвокат укладає окремий договір. У випадку покладання частини своїх зобов`язань на іншу особу,адвокат залишається відповідальною у повному обсязі перед клієнтом за порушення умов даного договору. П.2.3. при наданні вказаної в п. 1.2. договору правничої допомоги, адвокат керується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», чинним законодавством та умовами цього договору. П.2.4. адвокат при виконанні доручень клієнта та умов договору зобов`язаний реалізовувати права та обов`язки за договором, керуючись виключно інтересами клієнта та діяти з таким розрахунком, щоб максимально знизити можливість заподіяння матеріальної чи нематеріальної шкоди та будь-яких інших збитків клієнту та вірогідність притягнення клієнта, працівників та посадових осіб клієнта у майбутньому до будь - яких видів відповідальності. П. 2.5. адвокат гарантує належне та професійне виконання своїх обов`язків за договором з дотриманням норм чинного законодавства. П.2.6. клієнт погоджується з тим, що правова позиція та тактика діяльності виконання умов даного договору визначається самим адвокат залежно від обставин справи, з урахуванням інтересів клієнта та відповідно до вимог чинного законодавства. Обмежень повноважень адвоката не встановлено.

Щодо обов`язків клієнта то відповідно до п. 3.1. клієнт приймає на себе наступні зобов`язання: п. 3.1.1 вчасно забезпечувати адвоката всім необхідним для виконання його доручень, передбачених цим договором, в тому числі документами в необхідній кількості екземплярів, внутрішніми нормативними актами, які регулюють діяльність клієнта. П. 3.1.2. При вирішенні спорів клієнта з іншими підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, оперативно надавати повну та достовірну інформацію, що необхідна для врегулювання відповідного спору. П.3.1.3. оплачувати правничу допомогу у відповідності до умов розділу 4 договору.

Порядок здійснення розрахунків встановлений п. 4 договору.

Згідно пункту 4.1. договору гонорар - винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. П. 4.2. За надання адвокатом клієнтові правничої допомоги в суді першої інстанції клієнт сплачує фіксований гонорар у розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок. Сторони шляхом підписання додаткової угоди можуть змінити розмір загальної суми договору. П. 4.3. оплата надання правничої допомоги здійснюється клієнтом самостійно, шляхом безготівкового перерахунку встановленої актом наданих послуг вартості наданих послуг протягом 20-ти календарних днів з моменту підписання акту наданих послуг. Гонорар може бути сплачено також кількома платежами. П. 4.4. Розмір оплати надання правової допомоги не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. П. 4.5. адвокат надає правову допомогу, передбачену умовами даного договору, клієнту в робочий час визначений згідно чинного трудового законодавства України. П. 4.6. розмір гонорару за надання адвокатом клієнтові правничої допомоги в суді касаційної інстанції підлягає додатковому погодженню шляхом укладення додаткової угоди до даного договору чи підписання нового договору.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом з позивача у визначеному розмірі.

Вбачається, що адвокат Устінський А.В. надавав правову допомогу Тисменицькій міській раді в суді апеляційної інстанції, однак заявлений ним розмір витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 14 000 грн є завищений і такий, що не відповідає критерію співмірності виконаних адвокатом послуг.

З огляду на подані Устінським А.В. процесуальні документи, доказове наповнення матеріалів справи та їх обсяг, враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, затрачений час, апеляційний суд вважає, що обґрунтованими є витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн, ураховуючи їх доведеність та документальну обґрунтованість.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Ухвалити у справі додаткове рішення.

Заяву представника Тисменицької міської ради задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Тисменицької міської ради (, місцезнаходження: 77400, Івано-Франківська область, місто Тисмениця, вулиця Галицька, будинок 17 А) 4 000 (чотири тисячі) грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 13 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Луганська