Провадження № 22-ц/802/382/26 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з березня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєструваному шлюбі, який рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24 грудня 2024 у справі № 157/1821/24 розірвано.

Під час шлюбу у подружжя народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачка вказувала, що сторони проживають у Норвегії за окремими адресами. ОСОБА_2 не надає жодної матеріальної допомоги для утримання дітей. Відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні дітей, що призводить до погіршення їхнього матеріального становища та порушення їхніх прав.

На підставі наведеного просила суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн щомісяця на кожну дитину, починаючи з дати подання позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, та стягнути із ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2026 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 гривень щомісяця на кожну дитину, починаючи з 12 жовтня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, а саме стягувати з ОСОБА_2 на її користь щомісяця аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі по 5 000 гривень на кожну дитину, починаючи з 12 жовтня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

У своїх доводах посилається на те, що висновки суду в частині призначення до стягнення аліментів у розмірі по 2000 грн є необґрунтованими, протиправними.

Зазначає, що при призначенні розміру аліментів суд не врахував реальний обсяг потреб неповнолітніх дітей та не взяв до уваги необхідний та достатній рівень для утримання їх гармонійного фізичного, психічного та духовного розвитку. Вказує, що під час судового засідання встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в Норвегії. Разом з тим, вважає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, що він, як батько, не має змоги працевлаштуватися на роботу та забезпечувати дітей. Вказує, що він проживає окремо, живе своїм життям на кошти платників податків Норвегії і не усвідомлює рівень відповідальності перед дітьми за його ж вибір мати велику сім`ю.

Водночас позивачка покликається на те, що вона весь час шукає підробітки, вивчила мову щоб працевлаштуватися, одноособово займається вихованням та утриманням усіх п`ятьох дітей, що є додатковим тягарем для неї.

Вказує, що присуджені судом кожній дитині аліменти у розмірі по 2000 грн є явно недостатніми, оскільки не враховують динамічний характер потреб дітей, що стрімко зростають. Ця сума не покриває навіть базовий кошик витрат, який тепер включає: забезпечення навчального процесу (підручники, канцелярія), повноцінне харчування згідно з віковими нормами, а також регулярне оновлення гардероба через зростання дітей.

Окрім того, вважає, що судом не було повною мірою враховано видатки на додаткову освіту, медичний нагляд та всебічний розвиток дітей, що призводить до порушення їх прав на належний рівень життя.

У поданому представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9 відзиві на апеляційну скаргу вказано, що судове рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду без змін.

Вказує, що відповідачем не заперечується той факт, що він є батьком п`ятьох неповнолітніх дітей, однак він заперечує той факт, що позивач самостійно несе матеріальне забезпечення дітей та той факт, що він проживає у власному будинку. На сьогодні він не працює, не має самостійного доходу та фактично існує за рахунок допомоги на проживання, яка виплачується урядом Норвегії в межах програми з підтримки українців. Ці обставини фактично підтверджуються позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі. Також житло, в якому проживає відповідач, не є його власністю. Дане житло перебуває у його користуванні і вартість його оренди та вартість електроенергії сплачується урядом Норвегії.

Вказує, що позивачці відомо про те, що з 29.09.2025 року по 08.10.2025 року він лікувався у зв`язку з інфарктом головного мозку, дефекту передсерної перегородки і перелому проксимального кінця променевої кістки та періодично проходить реабілітацію (епікриз від 08.10.2025 р). Відомості з епікризу підтверджують і ті обставини, що він не працює та через хворобу обмежено його працездатність.

Зазначає, що перебування його самого на утримані уряду Норвегії вказує на те, що його матеріальне становище не дозволяє забезпечити у повній мірі навіть свої власні потреби і одночасно свідчить про неможливість виконання зобов`язань по сплаті аліментів у заявленому розмірі. Також це вказує на об`єктивні причини відсутності роботи та сталого заробітку доходу.

Вказує, що позивач надала до суду докази отриманого доходу з цільовим призначенням на потреби дітей та в загальному позивача з дітьми. Дані докази свідчать, що позивачка ОСОБА_1 має матеріальне становище, яке явно є набагато кращим, ніж його матеріальне становище, який взагалі не має доходу і живе за рахунок соціальної допомоги. Судом першої інстанції на, його переконання, було враховано мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, що передбачений ч.2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи наведене, ця справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із забезпечення інтересів дітей, величини прожиткового мінімуму, встановленого законодавчо, матеріального становища сторін, віку, стану здоров`я та матеріального становища обох батьків, дітей, і вважав, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на дітей, слід визначити у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону, виходячи з наступних мотивів.

Судом установлено, що 06 березня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області зареєстрували шлюб (свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 ), про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №215.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24 грудня 2024 у справі № 157/1821/24 шлюб між подружжям було розірвано.

У шлюбі у сторін народилось п`ятеро дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Судом також установлено, що позивачка разом із дітьми переїхали до Норвегії. Неповнолітні діти проживають з матір`ю, у добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивачка та відповідач не вирішили.

Згідно із довідкою Служби праці та соціального забезпечення Норвегії - Відділ сімейних та пенсійних виплат, у період з грудня 2024 року по березень 2025 року ОСОБА_10 отримувала середньомісячний дохід у розмірі 42 823,12 крон. За курсом НБУ станом на березень 2025 року це становило орієнтовно 176 906,59 грн. Розмір виплат від держави становить орієнтовно 6 114,028 грн (1480 крон). В цьому ж документі зазначено, що позивачка утримує дітей самостійно.

Сторонами не заперечується, що і відповідач ОСОБА_2 також проживає у Норвегії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дітей той із них, хто проживає окремо від них, може брати участь в їх утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дітей, разом з яким проживають діти.

Стягнення аліментів на дітей є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум визначений для дітей до 6 років 2 563 грн, для дітей віком від 6 до 18 років в сумі 3196 гривень. У 2026 році прожитковий мінімум для дітей в Україні з 1 січня встановлено на рівні: для дітей до 6 років 2 817 грн, для дітей від 6 до 18 років 3 512 грн.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналізуючи зазначені норми закону, апеляційний суд виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для них утримання у розмірі, не меншому половини прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я.

Цей мінімум стягується з батьків навіть при наявності доходу лише в межах державних соціальних гарантій, призначених батькам (пенсій, допомог тощо) і не є достатнім для задоволення потреб дитини, тому при наявності більших доходів у батьків, відповідно й аліменти повинні визначатися у більшому розмірі від мінімальної межі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведених вимог закону та встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції правильно констатував, що позивачка має право на отримання аліментів у твердій грошовій формі за її вибором.

При цьому відповідач не спростував у повному обсязі належними та допустимими доказами той факт, що він взагалі не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей.

Разом з тим, із наданих відповідачем доказів убачається, що в період з 08 вересня 2025 року по 08 жовтня 2025 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні у зв`язку з інфарктом головного мозку, спричиненого емболією церебральних артерій, дефектом передсердної перегородки та переломом проксимального кінця променевої кістки та досі періодично проходить реабілітацію (Епікриз від 08.10.2025 р). Відомості з епікризу підтверджують і ті обставини, що він не працює та через хворобу обмежено його працездатність.

Отже, відповідачем належними та допустимими доказами спростовано доводи апеляційної скарги щодо можливості стягнення з нього аліментів у визначеному позивачкою розмірі по 5000 грн щомісячно на кожну дитину.

Також не заперечується позивачкою той факт, що, перебуваючи в Норвегії, вона з дітьми забезпечена соціальними гарантіями щодо фінансового їх утримання для забезпечення достатнього рівня їх життя.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що стягнутий судом з відповідача розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн на кожну дитину є недостатнім для утримання дітей, оскільки ОСОБА_2 , будучи за кордоном, не надав належних та допустимих доказів, що він, як біологічний батько, не має змоги працевлаштуватися на роботу та забезпечувати дітей, спростовуються долученими до апеляційної скарги письмовими доказами про стан здоров`я відповідача, а саме наданими ним медичними документами.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Отже, враховуючи наведені позивачкою у позовній заяві та в апеляційній скарзі доводи щодо матеріального становища та інші обставини, що мають істотне значення у даній справі, які у повній мірі враховані судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів на дітей, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені норми матеріального права та обставини даної справи, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн щомісячно на кожну дитину .

Таким чином, рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, і суд вірно визначив розмір аліментів на малолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є 16 березня 2026 року - дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2026 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді