Справа № 365/723/25
Номер провадження: 2-др/365/2/26
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
16 лютого 2026 року селище Згурівка
Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Кучерявої Л.М.
за участю секретаря судового засідання Воєводи І.С.
представника відповідача Чернігівської обласної прокуратури прокурора Худякової М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Фесика Ігоря Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат у цивільній справі № 365/723/25,
20 січня 2026 року уповноважений представник позивача ОСОБА_1 адвокат Фесик І.А., через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вище зазначеною заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат пов`язаних із розглядом справи та приєднати до матеріалів справи документи, які підтверджують витрати на правничу допомогу. В обґрунтування заяви зазначає, що 15.01.2026 Згурівським районним судом Київської області ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області та Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування завданої шкоди, однак питання про розподіл судових витрат не було вирішено. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.
Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. 21.01.2026 постановила ухвалу, якою призначила розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення на 30.01.2026.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_1 адвокат Фесик І.А., представник відповідача Головного управління національної поліції в Чернігівській області не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цивільній справі № 365/723/25 повідомлялися у встановленому законодавством порядку, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суду не направили.
Суд, в силу ст. 223 ЦПК України, визнав можливим розглядати справу без участі зазначених учасників судового засідання, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури прокурор Згурівського відділу Броварської окружної прокуратури Київської області Худякова М.Ю. підтримала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення з підстав, зазначених у письмових запереченнях Чернігівської обласної прокуратури від 30.01.2026.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Доказами, які підтверджують заявлений розмір витрат, можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судом встановлено, що договором про надання правничої допомоги від 27.08.2025, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Фесик І.А., погоджено надання правничої допомоги ОСОБА_1 у справі про відшкодування шкоди завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, визначено права та обов`язки сторін, порядок оплати послуг виконавця.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до положень статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
Надаючи оцінку наведеному розрахунку в Акті від 19.01.2026, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт та витрачений ним на це час, варто зазначити, що дана справа підпадає під категорію малозначної справи, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, а отже витрачання 4 години на складання позовної заяви, 2 години на ознайомлення з відзивами відповідачів, 2 години на складання відповіді на відзив не є співмірними із складністю такої справи та виконаним адвокатом обсягом робіт. Так, відповідь на відзив на позовну заяву по своїй суті не містять змін у правовій позиції позивача, тобто склавши позовну заяву, адвокату при написанні відповіді на відзив не потрібно було вивчати додаткові джерела, законодавство, що регулює спір у справі та доводи, якими відповідачі обґрунтовували свої заперечення на позовну заяву. Крім того, суд звертає увагу на те, що адвокат Фесик І.А. є гарно обізнаним із предметом і підставами поданого позову, оскільки, як вбачається із матеріалів цивільної справи, він був захисником Волковського В.В. під час розгляду кримінального провадження за ч. 1, 2 ст. 263 КК України. Тривалість витраченого часу 2 години на ознайомлення адвокатом із відзивами відповідачів, поданими заявами також викликає сумнів у суду, оскільки відзив Чернігівської обласної прокуратури та відзив ГУНП в Чернігівській області містять майже однаковий виклад позицій та заперечень щодо пред`явленого позову, будь-яких доказів до відзивів відповідачами не надано. Щодо оформлення та подання позовної заяви через електронний кабінет (30 хв, вартість 750 грн), то на думку суду, такі дії не є процесуальною дією, що тягнуть за собою додаткові витрати, це по суті є технічне забезпечення розгляду позовної заяви в суді.
На підставі вище зазначеного, суд вважає, що сума витрат на правничу допомогу щодо підготування позовної заяви, що включає і її подачу до суду через електронний кабінет, ознайомлення з відзивом на позов, складання відповіді на відзив становить 6000,00 грн (витрачений адвокатом час на складання позовної заяви та її відправлення 2 год, ознайомлення з відзивами і складання відповіді на відзив 2 год.).
У частині першій статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що іншими видами правової допомоги - є види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад, написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.
Участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
За таких обставин, з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, враховуючи кваліфікацію та досвід роботи представника позивача, суд дійшов висновку, що необхідний фактичний обсяг правової допомоги у цій справі є меншим, ніж зазначено у акті від 19.01.2026, тому сума витрат на правничу допомогу підлягає частковому зменшенню.
На необхідність дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат неодноразово звертав увагу Верховний Суд.
Велика Палата у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Суд звертає увагу на те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат, який відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги, не виключає обов`язку доведення належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу та їх розміру стороною, яка звернулась до суду із заявою про відшкодування таких витрат.
Аналогічний підхід застосовує і ЄСПЛ. Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені: «115. Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin V. Ukraine), n. 97)».
На підставі вище зазначеного, суд вважає, що визначальним у вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом справи. Факт надання адвокатом Фесик І.А. правової допомоги у зв`язку з розглядом справи доведений шляхом його безпосередньої активної участі у судових засіданнях, складання позовної заяви та відповіді на відзив. Таким чином, посилання відповідачів на відсутність у матеріалах справи доказів, що підтверджують оплату гонорару адвоката, є безпідставними.
Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 270, 273, 354, 355 ЦПК України,
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення понесених судових витрат задовольнити частково та ухвалити додаткове рішення.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Головуючий суддя Л.М. Кучерява