Провадження № 2/638/1554/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 лютого 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Лєбєдєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу у порядку загального позовного провадження за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.07.20136 у розмірі 45680,78 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 19.07.2013 власноруч підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. На підставі укладеного договору позичальник отримав платіжний інструмент - кредитну картку. 18.03.2021 позичальник власноруч підписав заяву про приєднання до умов та правил надання послуг. Позичальник користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ 64 від 29.07.2022 р., позичальник є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. Позичальник користуватися кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом. Проте, припинив повертати позивачу грошові кошти для повного погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком. Таким чином, у зв`язку з порушенням зобов`язань позичальником та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на теперішній час заборгованість позичальника становить - 45 680,78 грн. (заборгованість за тілом кредита - 42 679,84 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 3 000,94 грн). 24.09.2023 позичальник помер та 07.12.2024 банком було отримано лист від приватного нотаріуса, з якого банк вперше дізнався, що спадкоємцем позичальника є ОСОБА_1 . 26.10.2024 року позивачем додатково було направлено претензію на адресу відповідача щодо сплати заборгованості за договором, проте, станом на теперішній час, заборгованість за договором не погашена.

Ухвалою суду від 02.06.2025 по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 15.01.2026 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи своєчасна та належним чином, представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

19.07.2013 ОСОБА_2 підписано анкету-заяву про приєднання про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. В заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між собою та банком договір про надання банківських послуг. Екземпляр договору про надання банківських послуг відповідач згоден отримати шляхом роздруківка з офіційного сайту.

18.03.2021 ОСОБА_2 підписано заяву про приєднання до умов та правил надання послуг, за якою визначено ліміт кредитування відновлюваної кредитної лінії у розмірі 50000 грн, фіксована процентна ставка становить 42,0% річних. Реальна процентна ставка за умови здійснення розрахунків з використанням платіжної картки та користування коштами в межах пільгового періоду становить 0%, за умови отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки та користування коштами поза межами пільгового періоду і погашенню кредита мінімальними платежами 51,09 %. Погашення кредиту та процентів здійснюється Клієнтом щомісяця в такому порядку: - Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим Договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань Клієнта за цим Договором (здійснювати договірне списання). В разі, якщо у Клієнта повністю використаний кредитний ліміт та / або в разі виникнення у Клієнта прострочених зобов`язань за Договором, доручення Клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується. - крім погашення процентів в порядку та на умовах, визначених абзацом другим п.2.1.1.3.1., погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення Клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі Мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту; При цьому, якщо до 25 числа (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, Клієнт самостійно не здійснить платіж в готівковій або безготівковій формі у розмірі Мінімального платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, Клієнт доручає Банку при настанні термінів платежів здійснювати списання грошей у валюті кредитного ліміту з усіх рахунків Клієнта, відкритих в Банку, та рахунків, що будуть відкриті Клієнтом Банку в майбутньому, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті Банку за цим Договором (здійснювати договірне списання). В разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. При цьому Сторони, на підставі ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» узгодили, що доручаючи Банку здійснити договірне списання на оплату відсотків за користування кредитом за рахунок кредитного ліміту, Клієнт використовує кредитні кошти на споживчу ціль, а саме - здійснює трату на оплату послуг Банку за цим Договором. 2.1.1.3.2. Мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань, розрахованих в процентах від загальної заборгованості, які щомісяця повинен сплачувати Клієнт протягом строку кредиту. Під загальною заборгованістю Сторони узгодили заборгованість у розмірі використаного кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, заборгованість за несанкціонованим овердрафтом, пенею, штрафами (якщо вони мали місце). Розмір Мінімального обов`язкового платежу визначений Тарифами, залежить від виду картки та залежить від тривалості прострочення виконання зобов`язань Клієнта за Договором. Розмір поточного Мінімального обов`язкового платежу, що підлягає сплаті, доступний Клієнту у програмному комплексі «Приват24» та у відділенні Банку. 2.1.1.3.3. Нарахування процентів здійснюється в останній календарний день місяця.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 634 ЦК України визначено, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання ухвали суду від 02.06.2025 року про витребування доказів приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистовим С.Ю. направлено копію спадкової справи №126/2023. Згідно заяви ОСОБА_2 він є чоловіком померлої, разом з дочкою ОСОБА_1 вони є спадкоємцями першої черги. ОСОБА_2 відмовляється від прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті дружини ОСОБА_2 на користь дочки ОСОБА_1 .

За відомостями Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Ізюмської міської ради за адреосою: АДРЕСА_1 станом на 24.09.2023 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1,3 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Також, ч.1 ст.1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення позики чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень частини 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Разом з тим положення зазначених правових норм застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є пересічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Так, відповідно до статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту №296/5 від 22.02.2012 року, передбачено, що спадкова справа може бути заведена нотаріусом у тому числі на підставі претензії кредитора.

Щодо способу пред`явлення вимоги, то стаття 1281ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Кредитор може пред`явити вимоги безпосередньо до спадкоємців або опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11.07.2018 року у справі №495/1933/15-ц.

Так, згідно свідоцтва про смерть позичальник померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в матеріалах справи відсутні відомості про час отримання інформації банком про смерть боржника, 26.01.2024 приватним нотаріусом отримано, направлену 19.12.2023, АТ КБ «ПриватБанк» претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України.

Таким чином, судом встановлено, що банком дотримано строків визначених ст.1281 ЦК України.

У справі встановлено, що Свідоцтво про право на спадщину на все або частину спадкового майна державним нотаріусом не видавалося.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

У постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 Верховний Суд зазначив, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України) .

Таким чином, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Виходячи з зазначеного, відповідач відповідно до порядку, визначеного нормами ЦК України, прийняла спадщину, позивач пред`явив вимоги до спадкоємця боржника своєчасно, у встановлений частиною другою статті 1281 ЦК України строк, тому має право на стягнення з відповідача на свою користь всієї суми боргу, але в межах вартості одержаного у спадщину майна.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості нарахованої банком суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року заначила наступне.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 по справі №697/302/20 за позовом АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості, колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звернула увагу, що судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку, зазначивши, що: «в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру; вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив; оскільки в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту (10961,72 грн) за рахунок протиправно списаних банком відсотків (у розмірі) з 9776,12 грн до 1 185,60 грн.

Так, представник позивача, просить стягнути заборгованість у розмірі 45 680,78 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42 679,84 грн та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3000,94 грн.

В Анкеті-заяві від 19.07.2013 сторонами не узгоджено розмір відсотків за користування кредитними коштами, лише заявою від 18.03.2021 сторонами узгоджено розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Таким чином, відсотки за користування кредитом у розмірі 606,53 грн нараховані до 18.03.2021 не підлягають до стягнення з відповідача, оскільки умовами договору від 19.07.2013 не узгоджені, після 18.03.2021 розмір відсотків за користування кредитом узгоджений умовами договору та становить 2394,41 грн.

Разом з тим, позивач зазначає, що тіло кредиту становить 42679,84 грн, проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом, тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником та його заборгованості.

При цьому, із цього розрахунку боргу та виписки по рахунку вбачається, що банком також здійснювалось автоматичне списання відсотків, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак фактично такою не є.

Суд зауважує, що використання відповідачем кредитної картки та часткове повернення коштів не свідчить про те, що він знав і розумів, як це передбачено вимогами законодавства, умови, порядок та розмір нарахування відсотків за кредитом, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів. Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18.03.2019 р. у справі № 751/861/17-ц.

Таким чином, позивачем не було доведено правомірність нарахування відсотків за договором до 18.03.2021, а також включення їх до тіла кредиту.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо нарахування відсотків за користування кредитом до 18.03.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Банк просив про стягнення заборгованості за тілом кредиту, розмір якого позивачем було збільшено на суму нарахованих процентів, тоді як доказів узгодження сторонами у належній формі саме таких умов кредитування позивачем не надано.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.2012 р. N 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Так, позивач свої зобов`язання за договором виконав шляхом відкриття банківського рахунку та встановлення початкового кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою позивача.

Судом встановлено, що за період користування кредитною карткою банком нараховувалися проценти за користування кредитними коштами з 19.07.2013 по 17.03.2021, які за підрахунком суду, складають 19836,81 грн (до 18.03.2021), та які банк автоматично списував з рахунку відповідача. Такі неправомірно включені проценти до тіла кредиту та автоматично списані з рахунку відповідача у сумі 19836,81 грн, необхідно вирахувати з суми заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, заборгованість за тілом кредиту становить 22843,03 грн, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки це сума яку відповідач фактично отримана та використала. Отже, у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за наданим кредитом («тілом кредиту») у розмірі 19836,81 грн, які фактично є відсотками за користування кредитом та безпідставно списувались позивачем слід відмовити за безпідставністю.

Заборгованість за відсотками за користування кредитом з 21.03.2021 (після узгодження умов договору щодо розміру відсотків) становить 2394,41 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 25237 грн 44 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22843,03 грн та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 2394,41 грн.

Враховуючи викладене, оскільки фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що підтверджується випискою з карткового рахунку, спадкоємиця померлої прийняла спадщину, суду не надано відомостей, що сума боргу перевищує вартості майна, одержаного у спадщину, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення заборгованості у розмірі 25237 грн 44 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22843,03 грн та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 2394,41 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, позивні вимоги задоволено частково, а відтак з урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати за подачу позову в сумі 1338 грн 31 коп.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 610, 612, 615, 625, 634, 1054, 1218, 1268, 1281 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 274-279, 280-282, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д, ) заборгованість у розмірі 25237 (двадцять п`ять тисяч двісті тридцять сім) грн 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 1338 (одна тисяча триста тридцять вісім) грн 31 коп. сплаченого судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Шевченківський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий Є.В. Невеніцин