Справа № 583/3497/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участю секретаря судового засідання Бондаренко О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області, Військова частина НОМЕР_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рясний В. Д. звернувся до суду із позовом та просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з вітчимом ОСОБА_1 , встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, учасником бойових дій. З вересня 2023 року позивач уклав шлюб разом із ОСОБА_3 . Від шлюбу мають дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від попереднього шлюбу дружина заявника, ОСОБА_3 , має двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . З 2022 року ОСОБА_1 постійно проживає разом з родиною за адресою: АДРЕСА_1 . 16 липня 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. На підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 жовтня 2021 року шлюб між ними було розірвано. Дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_1 виховує як рідних дітей, як до реєстрації шлюбу, так і після діти постійно проживають разом з ним та знаходяться на його повному матеріальному утриманні, фізичному та духовному вихованні. Діти зі своїм рідним батьком ОСОБА_2 не підтримують зв`язок, не зустрічаються із ним, не знають, де він знаходиться, їхнім вихованням він ніколи не займався, долею дітей не цікавився та ніколи не надавав їм матеріальної допомоги на їх утримання, його місцезнаходження невідоме, тобто він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Комісією зафіксовано задовільні умови проживання сім`ї, будинок забезпечений необхідними комунікаціями, наявна побутова техніка, меблі, діти забезпечені всім необхідним для розвитку, навчання. ОСОБА_1 постійно опікується інтересами і потребами сім`ї, піклується про дітей, займається їх вихованням, розвитком, здоров`ям, відвідує навчальні заклади, позашкільні заходи. Дружина ОСОБА_1 ОСОБА_3 має захворювання, перенесла операцію, потребує догляду та підтримки, постійно проходить реабілітацію, їй встановлено 3 групу інвалідності. Єдиною особою, яка утримує сім`ю, є ОСОБА_1 . Позивач перебуває на військові службі у військовій частині НОМЕР_1 , а тому на підставі п.п.г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає звільненню з військової служби у зв`язку з перебуванням на його утримані трьох дітей віком до 18 років, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з ним та встановити факт перебування дітей на його утриманні.

Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 16 грудня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, із військової частини НОМЕР_2 на військову частину НОМЕР_1 .

Від представника третьої особи військової частини НОМЕР_1 надійшло пояснення, в якому представник військової частини НОМЕР_1 заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що згідно зі свідоцтвами про народження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 їх батьком зазначений ОСОБА_2 , тобто відповідач у справі. Позивачем до позову не надано жодних доказів щодо ухилення відповідача від надання утримання дітям. Не надано жодних доказів, що мати дітей здійснила заходи щодо їх захисту прав на одержання від батька утримання. Відповідні рішення суду про стягнення аліментів відсутні. Вважав, що сам лише факт перебування позивача у шлюбі з матір`ю дітей та спільне з ними проживання не може стверджувати факту надання утримання цим дітям.

Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рясний В. Д. підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки вона з дітьми перебуває на повному утриманні чоловіка, тобто позивача, наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, є інвалідом третьої групи, внутрішньо - переміщеною особою, інших осіб, які б могли утримувати дітей та її, немає. Просила позов задовольнити, оскільки колишній чоловік проживає у Польщі, участі у вихованні дітей він не приймає, кошти на їх утримання не сплачує. До суду з позовною заявою до нього про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав вона не зверталася. Також від попереднього шлюбу має повнолітнього сина, який проживає за кордоном.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином, заяв чи клопотань від нього не надходило.

Представник третьої особи Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області направив до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Від представника третьої особи військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, допитавши свідків, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частини 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 16 липня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_11 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 29).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 07 жовтня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 розірвано (а.с. 30).

22 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 укладено шлюб, після укладення шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на « ОСОБА_13 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 , у графі батько записаний ОСОБА_1 , у графі мати - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с. 25).

Дружина позивача ОСОБА_3 також має двох синів від попереднього шлюбу: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 26-27).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Комишанської сільської ради Карпилівського Старостинського округу Охтирського району Сумської області №36 від 09 червня 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає без реєстраційного обліку із 2022 року в АДРЕСА_1 . Разом із нею проживають: чоловік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28).

ОСОБА_1 (вітчим) приймає активну учать у вихованні дітей, відвідує шкільні батьківські збори, цікавиться станом навчання і вихованням синів ОСОБА_4 , учня 6 класу, та ОСОБА_5 , учня 7 класу, що підтверджується довідкою Комишанського ліцею Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області (Комишанський ліцей) №178 від 23 червня 2025 року (а.с. 33).

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання дітей від 07 липня 2025 року, складеного комісією у складі начальника Комишанської СТОК, начальника ВСЗН Комишанської сільської ради та спеціалістом Комишанської сільської ради, вбачається, що сім`я має такий склад: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 , бабуся ОСОБА_14 , діти ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які проживають у житловому будинку, який на праві власності їм не належить. В житлових приміщеннях і на подвір`ї підтримуються санітарно-гігієнічний стан. Наявна земельна ділянка, яка обробляється, сім`я утримує підсобне господарство. Житлово-побутові умови для дітей відповідають потребам дітей. Старші хлопці мають спільну кімнату, одяг відповідає віку, сезонним одягом, засобами особистої гігієни забезпечені. Батьки забезпечують повноцінне харчування та виконують обов`язки в повному обсязі (а.с. 34).

Позивач раніше працював у приватному сільськогосподарському підприємстві «Комишанське» на посаді «тваринник», мав постійний дохід (а.с. 35-36).

Наразі проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій (а.с. 18-20).

ОСОБА_1 має на утриманні трьох дітей: ОСОБА_5 , 2011 року народження, ОСОБА_4 2013 року народження, ОСОБА_6 , 2023 року народження, які проживають разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом від 30 липня 2025 року, складеним мешканцями будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с. 49).

Мати дітей ОСОБА_3 з 12 березня 2024 року по 08 грудня 2026 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, перенесла операцію, має захворювання, потребує догляду та підтримки, що підтверджується виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого за 2023, 2024, 2025 роки, довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Комишанської сільської ради» (а.с. 37-44).

Згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/90878-25 від 17 листопада 2025 року відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в період (за останні 3 роки) з 17 листопада 2022 року по 17 листопада 2025 року в базі даних не виявлено (а.с. 126).

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що із позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 проживають в одному селі, познайомилися у 2022 році, коли вони переїхали як ВПО та почали проживати у будинку, що надала їм сільська рада. Відповідачка з трьома дітьми та ОСОБА_1 проживали разом, працювали, садили город. Наразі із нею проживає троє дітей. Найменша дитина народилася вже після переїзду. Четвертий - старший син зараз з ними не проживає, навчається. Позивач є військовослужбовцем, проходить службу вже близько двох років, приїжджав у відпустку на короткотривалий період. Сім`ю утримує ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , в основному коштами їх забезпечує позивач, оскільки ОСОБА_17 ніде не працює. У ОСОБА_1 з дітьми добрі, дружні стосунки. Про колишнього чоловіка відповідачки їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є переселенцями із с. Висторопа, Лебединського району Сумської області. У с. ОСОБА_19 переїхали на початку війни. З ОСОБА_3 разом працювали у КСП Комишанське операторами машинного доїння, де ближче познайомились. ОСОБА_18 товаришував з її зятем. ОСОБА_3 наразі перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, матеріально забезпечує сім`ю ОСОБА_18 , який вже близько трьох років проходить військову службу, іноді приїжджає у відпустку додому. Відносини у ОСОБА_18 з дітьми гарні, чула, що діти називають його батьком.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у ст. ст. 14, 15 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та ст. 125 цього Кодексу.

В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. 150, 151 СК України.

За приписами ч. 2ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 155 СК України унормовано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з частинами першою-третьою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Як вказувалося, законодавчо обов`язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, які не досягли 18 років, покладено виключно на батьків. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК України).

Відповідно до ст. 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до ч.1 ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, у вітчима виникає лише право брати участь у вихованні падчерки та пасинка, які з ним проживають, а обов`язок їх утримувати виникає лише у разі відсутності у нього, зокрема матері та батька, або вони з поважних причин не можуть надавати належного утримання.

Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2023 року №160/11228/23, зазначив, що заявник, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, яка є матір`ю дітей, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Отже, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу.

У батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Позивач, звертаючись до суду, просить встановити факт перебування на його утриманні неповнолітніх дітей дружини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При цьому вказує, що встановлення цього факту є необхідним з метою оформлення в установленому законом порядку звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_4 , 2013 року народження, та ОСОБА_5 , 2011 року народження, мають батьків, якими є відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які відповідно до вищенаведених норм права зобов`язані утримувати свої дітей, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі та чи проживають разом з дітьми або окремо від них.

В цьому випадку позивач ОСОБА_1 є вітчимом для дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.

«Вітчим» і «пасинок» не мають настільки чітко визначених прав та обов`язків по відношенні один одного. Якщо «пасинок» має батька, який проживає окремо, то за нормами сімейного законодавства вони наділені по відношенню один до одного правами та обов`язками. Тобто, батько має своїм обов`язком утримувати неповнолітню дитину навіть, якщо вона проживає окремо від нього з матір`ю, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. І навіть більше, з часом така дитина (по досягненню повноліття) матиме обов`язок забезпечити утриманням свого непрацездатного батька, що потребує матеріальної допомоги (ст.202 СК України).

Як вказувалося, вітчим має своїм обов`язком утримувати пасинка, який з ним проживає, якщо у нього немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що вітчим може надавати матеріальну допомогу. При цьому, суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.

Звідси слідує, що вітчим вважається таким, що зобов`язаний утримувати пасинка за сукупності таких умов: пасинок проживає разом із вітчимом; пасинок немає родичів першої та другої лінії кровного споріднення або ж ці особи не можуть надавати пасинку утримання з поважних причин; вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Такий перелік є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до вказаних норм у ОСОБА_1 відсутній правовий обов`язок утримувати дітей дружини. Якщо ж вітчим самостійно (з власної ініціативи) надає матеріальну допомогу дітям дружини, така його поведінка може свідчити про дотримання загальних засад поведінки у сімейних правовідносинах. Проте, з позиції норм СК України таку поведінку вітчима не можна назвати «утриманням», бо «утримання» - це не «право», а безальтернативний та імперативно визначений «обов`язок» батьків по відношенню до неповнолітніх дітей.

Доведення факту утримання пасинків вітчимом стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Якщо мати дітей (пасинків) вбачає у поведінці свого колишнього чоловіка (батька дітей) ознаки, за наявності яких особа може бути позбавлена батьківських прав, то може скористатись відповідною процедурою. Крім того, у випадку позбавлення батька батьківських прав така дитина, за згоди самої ж дитини, може бути усиновлена. Вітчим у цьому разі матиме право на усиновлення такої дитини. І лише після усиновлення, усиновлювач зобов`язаний утримувати неповнолітніх усиновлених дітей.

Наразі позивачем не надано достатніх та переконливих доказів неможливості батьком утримувати дітей.

Суд звертає увагу, що виконавчі провадження щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на виконанні не перебувають (а.с. 31, 32), що не заперечується самою відповідачкою.

Відомостей, що він непрацездатний, не отримує доходи, тощо матеріали справи не містять.

Крім того слід відмітити, що ОСОБА_2 не позбавлений батьківських прав, не звільнений від обов`язку надання коштів на утримання дітей.

Слід також зазначити, що діти мають матір. Як установлено судом, ОСОБА_3 із 13 березня 2024 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку (а.с. 42). Водночас вона щомісячно отримує допомогу як багатодітна мати та на дитину до досягнення нею 3-х річного віку (а.с. 16).

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на звільнення ОСОБА_3 від покладеного на неї законом обов`язку утримувати своїх малолітніх дітей чи його не виконання.

Слід також відмітити, що встановлення цього факту пов`язане саме із виконанням військового обов`язку, проходженням військової служби та реалізації права на звільнення з військової служби.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визначення місця проживання дітей, суд виходить з такого.

Згідно з положеннями частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Виходячи з вищевикладеного, суд виснує таке.

Звертаючись до суду з вимогою про визначення місця проживання дітей, позивач вказує, що діти проживають разом з ним та відповідачкою матір`ю дітей ОСОБА_3 , він створив належні умови для їх проживання.

Відповідно до положень статті 161 СК України з урахуванням статті 4 ЦПК України вирішення судом, з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, допускається у разі відсутності між батьками такої згоди, тобто за наявності спору.

Тобто, виходячи і вказаних законодавчих норм, звертатись із позовом щодо визначення місця проживання дітей мають право саме батьки, а не вітчим, який не має такого обсягу прав і обов`язків щодо дітей, як мати і батько.

З приводу визначення місця проживання спільної дитини позивача та відповідачки ОСОБА_3 матеріали справи не містять доказів того, що питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків є спірним та це питання не є врегульованим між сторонами. Позовна заява не містить жодного посилання на те, що такий спір між сторонами існує та не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач дійсно незгоден з тим, що дитина проживає з матір`ю та між сторонами з приводу визначення її місця проживання виникає спір.

Навпаки в ході розгляду справи встановлено, що сторони проживають однією сім`єю, за однією адресою, мають гарні подружні стосунки та відносини зі спільною дитиною, питання щодо проживання дитини окремо з кимсь із подружжя за іншою адресою не виникало.

З приводу визначення місця проживання дітей відповідачки від попереднього шлюбу, то як до пред`явлення позову, так і на момент розгляду справи у суді ОСОБА_3 погоджувалася з тим, що діти проживають після розірвання шлюбу з нею, не зазначала жодної незгоди із цим, не направляла звернення до відповідних органів для визначення іншого місця проживання дітей, ніж з матір`ю. До біологічного батька не пред`явлено жодного позову, як про позбавлення батьківських прав, так і щодо стягнення аліментів, чи визначення місця проживання дитини. З вимогою щодо визначення місця проживання дітей батько також не звертався. В той же час, виходячи з вимог ст. ст. 160, 161 СК України, правом на звернення з таким позовом щодо дітей, батьком яких позивач не є, він не наділений, оскільки визначати місце проживання дітей за згодою чи в судовому порядку мають виключно батьки, а не вітчим.

За таких обставин вимога про визначення місця проживання дітей разом з позивачем є безпідставною, тому у її задоволенні необхідно відмовити.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені судові витрати суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 13, 76-81, 89, 141, 200, 255, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки і піклування Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області, військової частини НОМЕР_1 про визначення місця проживання дітей та встановлення факту перебування на утриманні дітей відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. Г. Вортоломей