Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 572/301/25
Провадження № 22-з/4815/2/26
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Гордійчук С. О.
учасники справи:
відповідач - Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів»
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кітовського Віталія Леонідовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом в суді апеляційної інстанції рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року,
В провадженні Рівненського апеляційного суду перебувала цивільна справа за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» про стягнення грошових коштів.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» залишено без задоволення, рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року залишено без змін.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Кітовський Віталій Леонідович звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом в суді апеляційної інстанції рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року. Заявником на її обґрунтування зазначено, що при перегляді вказаного рішення Рівненським апеляційним судом його довіритель поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та додано необхідні підтверджуючі документи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення заяви.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).
На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу заявником додано: копію ордеру № 1176276 про надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Кітовським Віталієм Леонідовичем у Рівненському апеляційному суді; копію Договору про надання правової допомоги № б/н від 31.10.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Кітовським Віталієм Леонідовичем; копію Додаткової угоди №б/н від 24 липня 2025 року до Договору про надання правової допомоги № б/н від 31.10.2024 року; копію Акту приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) від 30.07.2025 року, куди включено підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції; вартість послуг (гонорар за надану правничу допомогу) 5 000,00 грн.; копію рахунку від 30.07.2025 року, виданого ОСОБА_1 адвокатом Кітовським Віталієм Леонідовичем на підставі договору від 31.10.2024 року на суму 5 000,00 грн..
Заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу подана до Рівненського апеляційного суду 05 листопада 2025 року через систему «Електронний суд», однак у відзиві на апеляційну скаргу від 28 липня 2025 року представником відповідача адвокатом Кітовським Віталієм Леонідовичем заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. та долучено до відзиву копії вище перелічених документів на підтвердження надання правничої допомоги.
Таким чином, звернення із цим клопотанням відповідає вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строків подання, а заявлений розмір витрат на правничу допомогу підтверджений належними і достовірними доказами.
У справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
Інші учасники справи, яким у встановленому законом порядку заявником надіслано копію заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, а також повідомлено Рівненським апеляційним судом про можливість надання заперечень проти неї, не заперечили проти як самого факту стягнення витрат на правничу допомогу, так і заявленого їх розміру.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року (справа №648/1102/19), суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Європейський суд з прав людини основними критеріями судових витрат, що підлягають відшкодуванню, називає їх (а) фактичність, тобто їх реальне підтверджене здійснення, (б) неминучість, тобто відсутність альтернативних шляхів забезпечення такого ж захисту/представництва, і (в) обґрунтованість, тобто пропорційність вчинених дій до наявних завдань та отриманого результату й адекватність оголошеної ціни за виконану роботу. Такий погляд сформовано, зокрема, у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України».
Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності і взаємозв`язку з нормами закону, що їх регулює, а також беручи до уваги те, що у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» відмовлено, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року, ухвалене на користь позивача ОСОБА_1 , залишене судом апеляційної інстанції без змін, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн..
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та наявність підстав для її задоволення у повному обсязі.
Керуючись ст. 141, 270, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кітовського Віталія Леонідовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу- задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.