Справа № 345/5096/25
Провадження № 6/345/17/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Івасів Ярослави Ярославівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 . Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Калуському відділі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження №80183518: виконавче провадження №79900349 з виконання виконавчого листа №345/5096/25, виданого Калуським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 18.11.2022 року в розмірі 20 000,00 доларів США; виконавче провадження №79900362 з виконання виконавчого листа №345/5096/25, виданого Калуським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8246,34 грн. витрат по оплаті судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

За вказаними виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 02.01.2026 року виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, якими боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до не завідомо неправдивих відомостей. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено. Під час виконання вимог про сплату боргу виконавцем встановлено, що згідно інформації, наданої на запити, майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє.

Виконавцем неодноразово на адресу боржника надсилалися виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень про причини невиконання рішення суду, проте ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця. 02.01.2026 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та надіслано на виконання до банківських установ. ОСОБА_1 одержував доходи, однак кошти по рішенню суду не сплачує. 13.01.2026 року стягувач звернувся до відділу із заявою щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Враховуючи, що рішення до теперішнього часу не виконане, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо належного виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, державний виконавець просить обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на строк до виконання ним зобов`язань за рішенням суду.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин. Беручи до уваги вимоги закону про негайність розгляду подання, суд дійшов висновку про можливість його розгляду за відсутності державного виконавця.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що дане подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області знаходиться зведене виконавче провадження №80183518: виконавче провадження №79900349 з виконання виконавчого листа №345/5096/25, виданого Калуським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 18.11.2022 року в розмірі 20 000,00 доларів США; виконавче провадження №79900362 з виконання виконавчого листа №345/5096/25, виданого Калуським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8246,34 грн. витрат по оплаті судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в ході примусового виконання рішення суду, державним виконавцем було винесено постанови від 02.01.2026 року, якими було накладено арешт на все майно боржника та грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів божника. Для встановлення джерел доходів та майна ОСОБА_1 державний виконавець направляв запити в Пенсійний фонд України, Державну податкову службу України. Згідно отриманої інформації ОСОБА_1 отримував пенсію.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відомості щодо права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно відсутні.

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Нормою ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до вказаної правової норми громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Такі обмеження прав громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно роз`яснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Відповідно до положення ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи копії документів не вказують на ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язків, покладених на нього рішенням суду. Зокрема, наявність постанов про відкриття виконавчого провадження без доказів їх отримання боржником, не можуть підтверджувати хоча б обізнаність останнього про відкрите провадження. Будь-яких інших дій державного виконавця передбачених законом, спрямованих на виконання виконавчих листів, окрім запитів щодо доходів та майна боржника, виконавцем не здійснено.

Аналізуючи матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що в поданні державного виконавця йдеться лише про наявність боргових зобов`язань та що вони не погашені, але ні доводів, ні доказів, які саме дії свідчать про ухилення боржника від виконання цих зобов`язань, доведення яких є обов`язковою умовою для встановлення для боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, як в поданні, так і в матеріалах справи немає.

З урахуванням наведеного, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в поданні державного виконавця про обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 слід відмовити, так як державним виконавцем необґрунтовано необхідності вжиття такого заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. ст.12, 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Івасів Ярослави Ярославівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя