У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Логойди І.В., за участі секретаря судового засідання Лутнянського І.Р., представника заявника адвоката Максиміва В.М., представника позивача Сахарової О.І., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Максимів В.М., про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.12.2025 року у цивільній справі № 308/12134/25 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Максимів В.М., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.12.2025 року у цивільній справі № 308/12134/25 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяву мотивовано наступним. ТОВ «ФК «ЕЙС» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання ОСОБА_1 електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Довідки, складені ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит», які начебто підтверджують ідентифікацію ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору № 00-10047605 від 29.10.2023, а також його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора 57L73, були сформовані первісним кредитодавцем та його правонаступником і не можуть вважатись безспірним доказом проведення ідентифікації ОСОБА_1 при укладенні договору. Більше того, вказані довідки є недопустимими доказами, оскільки взагалі не містять дати її складання. Фактично, зазначене є лише твердженням позивача, оскільки підтверджується створеними попередніми кредиторами доказами, які неможливо перевірити та які не узгоджуються з жодним доказом, не створеним первісним кредитором та його правонаступниками. Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора «57L73» відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб), не надано доказів використання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора. Таким чином, матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору № 00-10047605 від 29.10.2023, а сам договір не містить електронного підпису ОСОБА_1 . Умови договорів приєднання розробляються банком (фінансовою установою), тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк (фінансова установа) має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач на підтвердження факту укладення кредитного договору із відповідачем та погодження всіх його істотних умов до матеріалів позовної заяви додає Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» у редакції від «28» червня 2023 року. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, додані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними. Оскільки позичальником не було особисто підписано надані Правила надання коштів у позику, можна встановити, що відсутнє погодження позичальника з вказаними документами, вони не є частиною укладеного між сторонами правочину, а тому не повинні бути враховані судом при розгляді справи. Вказані Правила надання коштів у позику, долучені позивачем до позову, не можна вважати належним та допустимим доказом та частиною кредитного договору № 00-10047605 від 29.10.2023, оскільки вони не містять підпису позичальника та відомостей про те, яких договорів вони стосуються. Надані позивачем Правила надання коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком (фінансовою установою) додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Відтак, надані позивачем Правила не є належним доказом по справі та не можуть бути прийняті до уваги судом під час розгляду справи по суті. Так само не є належним доказом укладення кредитного договору наданий позивачем паспорт споживчого кредиту, з огляду на наступне. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). З огляду на ці норми закону, паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. У наданому паспорті споживчого кредиту зазначено, що інформація щодо обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Так само, у вказаному паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Отже, паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини кредитного договору. Таким чином, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Більше того, долучений до справи паспорт споживчого кредиту містить відомості, що він начебто був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 890U5, однак жодних доказів, які б підтверджували направлення такого ідентифікатора ОСОБА_1 та його використання відповідачем, позивач не долучив. Таким чином, даний доказ є недопустимим з огляду на вимоги ст. 86 ЦПК України. Крім того, позивачем не надано належного доказу переказу кредитних коштів на рахунок відповідача, що є необхідним для доведення факту укладання договору, оскільки за нормами абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей. Для підтвердження виконання первісним кредитором своїх договірних зобов`язань позивачем не надано жодних документів, що засвідчили б факт користування відповідачем платіжною картою та які б доказували розмір заявленої заборгованості. Для підтвердження виконання первісним кредитором своїх договірних зобов`язань позивачем надано довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 09.09.2024 № 204/09 та додаток до повідомлення від платіжної системи ТОВ «Платежі онлайн», складену ТОВ «Макс Кредит». В довідці ТОВ «Платежі онлайн» відсутня інформація про отримувача коштів, є лише так звана маска карти рахунку отримувача « НОМЕР_1 ». В додатку до довідки вказані відомості про отримувача коштів, маска карти-рахунку отримувача, Додаток до довідки підписаний директором ТОВ «Макс Кредит», в той час як довідка ТОВ «Платежі онлайн» підписана керівником вказаного Товариства. Однак, ні така довідка, ні додаток до неї належними та допустимими доказами по справі не можуть бути, оскільки, додаток до довідки ТОВ «Платежі онлайн» підписаний керівником ТОВ «Макс Кредит» та скріплений печаткою вказаного товариства. Оскільки, ТОВ «Макс Кредит» не є оператором платіжних систем, такий додаток не може вважатись достовірним доказом проведення виплати кредитних коштів. Щодо довідки ТОВ «Платежі онлайн», то вказана довідка не містить даних отримувача платежу, його призначення, повного рахунку або номера карти тощо. Позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по договору № 00-10047605 від 29.10.2023. Так само, надані позивачем розрахунки заборгованості не є документами первісної бухгалтерської документації, в розумінні чинного законодавства. Це є лише односторонньо складеними первісним кредитором та ТОВ «Макс Кредит» документами, не погоджені з відповідачем, не підтверджені жодним належними доказами первісної бухгалтерської документації. Чинне законодавство чітко визначає якими саме повинні бути документи первісної бухгалтерської документації, згідно Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України». Отже, на обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем надані копія договору, складені первісним кредитором та ТОВ «Макс Кредит» розрахунки заборгованості за цим договором та виписку з особового рахунка за кредитним договором № 00-10047605 від 29.10.2023, які, за умови відсутності інших доказів у справі, а саме, первинних документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (виписки з особового рахунку клієнта та ін.), не можуть бути оцінені судом як належні і достатні докази в підтвердження факту наявності заборгованості у відповідача та її розміру. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Зважаючи на судову практику, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними. Нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту відповідач вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача, крім заборгованості за тілом кредиту, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 14000,00 грн. З огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та тілом кредиту, що не є справедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», розмір заборгованості за відсотками у сумі 14 000,00 грн. значно перевищує 50% від тіла кредиту та не відповідає балансу інтересів кредитора та боржника. Не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Макс Кредит» та званий «Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу». Фактично, наданий суду документ не є витягом з реєстру боржників, оскільки складається з трьох окремих аркушів паперу, на одному з яких міститься назва Витяг з Додатку №1 до Договору факторингу №22 01/2024 вiд 22 сiчня 2024 року, «Реєстру боржників». Інший аркуш містить відомості про боржника-відповідача та суму заборгованості в розрізі платежів. Третій аркуш містить підписи та відтиски печаток уповноважених осіб фактора та клієнта. Однак, ніщо не вказує на те, що ці три аркуші складають собою єдиний документ, Отже, наданий документ «Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу» не є належним доказом наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не встановлює реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем. Зазначена у ньому інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. А отже, позивач не довів набуття ним права вимоги до відповідача за договором кредитної лінії. Виходячи з наведених мотивів, долучений до позовної заяви витяг з реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Макс Кредит» до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 також є неналежним та недопустимим доказом набуття позивачем прав вимоги щодо відповідача за кредитним договором. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу № 22- 01/2024 від 22.01.2024 та № 16082024-МК/ ЕЙС від 16.08.2024.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2026 постановлено прийняти заяву та призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2026 постановлено заяву залишити без руху.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2026 продовжено розгляд заяви.

Представник позивача подав заперечення щодо заяви про перегляд заочного рішення, просить залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Вказав, зокрема, наступне. Первісним кредитором здійснено ідентифікація/верифікація у спосіб передбачений Постановою НБУ №107 від 28.07.2020р. «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) із зазначених способів ідентифікації та верифікації клієнта: отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння PHOKПП (якщо немає необхідної інформації в ідентифікаційному документі), засвідченої KEП власника ідентифікаційного документа; отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, одноразовим ідентифікатором (оtрпароля), надісланого установою на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксації особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власними ідентифікаційними документами, а саме сторінки/сторони, що містить фото (п. 2.1. Договору). Таким чином ТОВ «Качай гроші», перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання Договору, перевірило не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку, а саме: приналежність платіжної картки позичальнику. До моменту підписання Договору позичальнику надається: можливість вивчити умови такого Договору шляхом ознайомлення з умовами оферти, включаючи усі його суттєві умови (у т.ч. які встановлюють детальний розрахунок сукупної вартості кредиту), паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою, тощо вивчити ці Правила, а також час та можливість прийняти зважене рішення щодо укладення Договору кредиту. Відповідач здійснив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто він самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявив намір вступити з фінансовою установою в договірні відносини на умовах, визначених правилами. Договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який останній використав для підтвердження підписання Договору. Одноразовий персональний ідентифікатор 57L73 направлено відповідачу 29.10.2023 о 22:29:05 год. на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів НОМЕР_2 , одноразовий персональний ідентифікатор введено Відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 29.10.2023 о 22:29:37, зокрема дана інформація підтверджується Розділом 8 кредитного договору та довідкою про ідентифікацію боржника. Підтвердженням накладення електронного підпису одноразового ідентифікатора є юридична довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ», в якій вказується зазначається особисті данні позичальника, який він самостійно зазначив при поданні заявки на отримання грошових коштів. Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на сайті Товариства в особистому кабінеті. Враховуючи вищевикладене, позивач надав беззаперечні докази того, що відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Посилаючись на вищевикладені факти, враховуючи повну цивільну дієздатність відповідача, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам відповідача, позиція останнього щодо недоведеності укладання кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а лише є намаганням ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024 ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" до ТОВ «МАКС КРЕДИТ» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 16 000,00 грн. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024. Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 19 250,00 грн. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024. Виходячи із сутності договорів факторингу, їх предметом є не відступлення права вимоги за конкретним договором, а передання фактору прав вимоги, перелік яких наведений у відповідних реєстрах прав вимоги. Таким чином, сторони визначили механізм відступлення прав вимоги як щодо зобов`язань, які існували на момент укладення договору, так і щодо зобов`язань, що можуть виникати в подальшому, із закріпленням їх передачі у наступних реєстрах прав вимоги, що цілком відповідає змісту та правовій природі договору факторингу. Таким чином, кожна із сторін Договорів факторингу на всіх етапах переходу прав вимоги дотрималася вимог цивільного законодавства та спеціальних норм законодавства про фінансові послуги. Істотні умови договорів факторингу зазначені у тексті договорів та деталізовані у реєстрах прав вимоги до них, які є їх невід`ємними частинами, що свідчить про належність та законність укладених правочинів. До позовної заяви представником позивача долучено договір факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі, що є належним доказом стверджувати що фактор набув права вимоги. До того ж, сам договір факторингу судом нечинним не визнавався, а тому він є правомірним та обов`язковим до виконання. Оскільки в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання реєстру прав вимог або реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру позивач належним чином довів факт переходу права вимоги. Щодо факту перерахування коштів боржнику ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» варто зазначити наступне. Фінансова компанія може користуватись послугами іншої фінансової компанії для здійснення певних операцій, включаючи перерахування коштів фізичній чи юридичній особі. Це дозволяється законодавством України та регулюється договірними відносинами між компаніями, зокрема питання договірних відносин між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» не стосуються предмету даного спору. Отже, позивач належним чином підтвердив факт перерахування коштів відповідачу. Для повного та всебічного розгляду справи, відповідно до ст. 84 ЦПК України, позивач, користуючись своїм правом, заявив клопотання про витребування первинних бухгалтерських документів оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам Договору, з якими відповідач ознайомився до укладення кредитного договору №00 10047605 від 29.10.2023 та підписав електронним одноразовим ідентифікатором підтвердив та погодився з умовами даного Договору. При укладенні кредитного договору №00-10047605 від 29.10.2023 р. позичальник погодився з умовами, визначеними в п. 1.5 цього Договору, та зобов`язався сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 5,00% від суми Кредиту, що складає: 250,00 (двісті п`ятдесят гривень нуль копійок) грн. Таким чином, позичальник повністю усвідомлював та прийняв на себе всі зобов`язання, передбачені кредитним договором. Заперечив стосовно витрат на правову допомогу.

Представник заявника у судовому засіданні просив задовольнити заяву на підставі поданих доказів, вказав, що відповідач є військовослужбовцем, що є підставою, що перешкоджала участі у засіданнях, просив скасувати заочне рішення, призначити справу до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, рішення залишити без змін, з урахуванням також поданих заперечень.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, вивчивши матеріали справи, в межах якої подано таку заяву, приходить до наступного висновку.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 15.12.2025 у цивільній справі №308/12134/25 ухвалено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість кредитним договором №00-10047605 від 29.10.2023 року у розмірі 19250 грн., в тому числі: 5250 грн - заборгованість по тілу кредиту, 14000 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, та стягнути судовий збір у розмірі 2422,20 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Частиною 1 статті 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути скасоване судом, що його ухвалив, лише при сукупності таких умов: 1) якщо судом буде встановлено, що відповідач, тобто заявник, не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, 2) не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і 3) докази, на які посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Щодо перших двох умов, то їх аналіз свідчить про те, що підставою для скасування заочного рішення є необізнаність відповідача про розгляд справи в суді, оскільки позовна заява не надходила, та відповідно неможливість подання відзиву на позовну заяву.

Третю умову слід розуміти таким чином, що відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення посилається на такі обставини та на такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку, ухвалив би принципово інше рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи, оскільки на поштову адресу також надсилалась кореспонденція судом, яка поверталась до суду через відсутність адресата, закінчення терміну зберігання (поштові відправлення 763, R83).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну зареєстровану адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №910/16033/20,від 20.07.2021у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі №496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22.

Докази надсилання документів у матеріалах справи наявні, такі не вручені за вказаних причини, особа вважається повідомленою про розгляд справи судом згідно з вимогами ЦПК України, за змістом рішення суду вказано про неявку відповідача, належне його повідомлення про розгляд справи судом, однак такий повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини неявки не повідомив суд. При цьому заявником додано докази перебування на військовій службі.

Поряд з цим, у поданій заяві про скасування заочного рішення на доведення вимог заявника до заяви про перегляд заочного рішення не подано належним і допустимих доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, окрім заперечень, а на підставі наявних у справі доказів доводи заявника не знаходять свого підтвердження, при ухваленні заочного рішення судом було надано їм належну правову оцінку.

Так, за змістом рішення судом було досліджено укладений договір кредитної лінії №00-10047605 від 29.10.2023, підписаний одноразовим ідентифікатором 57L73, констатовано про дотримання вимог чинного законодавства при його укладенні, що спростовує твердження заявника про відсутність волевиявлення відповідача та відсутність електронного підпису такого, умови укладеного договору містять положення про ознайомлення з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», повністю їх розуміння, погодження з ними і зобов`язання неухильно дотримуватись Правил, повний текст яких розміщений на сайті https://kachay.com.ua/. Вказане свідчить про обізнаність відповідача з Правилами надання коштів у позику на момент їх укладення. Паспорт споживчого кредиту також містить інший одноразовий ідентифікатор 890U5, що вказує про ознайомлення з його змістом відповідача. Щодо доказів перерахування коштів за укладеним кредитним договором, то окрім доданих позивачем доказів, отримано на виконання ухвали суду про витребування доказів інформацію АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів з надання суду виписки по рахунку відповідача, що достовірно свідчить про укладення між сторонами кредитного договору, погодження з його умовами, в тому числі і передбаченим розміром відсотків та комісії, яка є одноразовою, розмір яких відповідає та встановлений згідно з чинним законодавством, перерахування коштів. Заперечення заявника щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором спростовуються долученими до позовної заяви доказами, які є належними і допустимими, завірені у встановленому законодавством порядку, та достатніми для встановлення судом виникнення вказаних правовідносин (додані укладені договори, акти, витяги з реєстрів боржників).

До заперечень заявника не додано жодних доказів. Вказане свідчить про відсутність підстав для скасування заочного рішення. Також, судом було проаналізовано подані документи щодо стягнення витрат на правову допомогу, які суд вважає обґрунтованими.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Водночас, відповідно до ст.ст. 285, 288 ЦПК України, крім поважності неотримання позовної заяви, що нічим не підтверджено, посилання на неналежні докази, відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення повинен зазначити такі обставини та надати такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку.

На необхідність з`ясування наявності доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення неодноразово звертав увагу Верховний Суд України в "Узагальненнях судової практики щодо ухвалення та перегляду судами заочних рішень", зазначаючи, що у зв`язку з практикою скасування заочного рішення без з`ясування, чи є у відповідачів докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, в результаті нове ухвалене рішення після скасування заочного рішення є аналогічним. А тому, Верховний Суд України наголошує, що правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Аналогічна позиція викладена у роз`ясненнях Верховного Суду України (лист від 01 травня 2007 року «Практика ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах»), де, окрім вказаного, зазначено, що заочне рішення не може бути скасовано лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України». Зокрема, у п. 46 рішення вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Однак, суд звертає увагу на те, що відповідач при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надав доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні заочного рішення суду. Суду не надано конкретних доказів, які б могли слугувати підставою для винесення принципово іншого рішення, окрім заперечення таких. Обґрунтуванням заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті. Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є неявка в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, а за відсутності зазначених обставин у сукупності суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, отже, заяву про перегляд заочного рішення відповідача слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Максимів В.М., про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.12.2025 року у цивільній справі № 308/12134/25 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 11.02.2026.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В.Логойда