П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 572/2092/24

Провадження № 22-ц/4815/363/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Хлуд І.П.

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лук`янчук Вікторія Сергіївна, на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року у справі ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований із ОСОБА_1 16 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №236. Крім цього, позивач просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із позивачем.

Під час підготовчого провадження ОСОБА_1 подано зустрічний позов до ОСОБА_3 , в якому сторона просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ САРНЕНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зареєстрований 16 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №236 розірвано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання цієї ж дитини із матір`ю відмовлено повністю, за їх безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лук`янчук Вікторія Сергіївна, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в часьтині відмови в задоволенні вимог про про визначення місця проживання доньки з матір`ю та ухвалити нове судове рішення, задовольнити її вимоги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні зустрічного позову матері про визначення місця проживання дитини разом із нею, помилково виходячи з відсутності предмета спору через нібито спільне проживання батьків.

Апелянт стверджує, що фактично батько з квітня 2025 року проживає окремо, що визнавалося сторонами під час розгляду справи, а тому спір про місце проживання дитини є реальним і підлягав вирішенню по суті. На її думку, суд не врахував фактичні обставини справи, зокрема те, що дитина тривалий час проживає разом із матір`ю, навчається за місцем проживання, забезпечена належними побутовими умовами, а мати постійно займається її вихованням, навчанням, розвитком та станом здоров`я.

Посилається на те, що вона має стабільну роботу, позитивно характеризується за місцем праці, не перебуває на обліку в нарколога чи психіатра, бере активну участь у житті дитини, а свідки підтвердили належне виконання нею батьківських обов`язків. Окремо зазначається, що орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дитини саме з матір`ю, оскільки це відповідає усталеному способу життя дитини та її найкращим інтересам. Вважає, що батько чинить на дитину психологічний вплив, маніпулює нею та знецінює авторитет матері, що негативно позначається на психоемоційному стані дитини.

Обгрунтовує апеляційну скаргу також тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми сімейного законодавства і не врахував принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, закріплений у СК України, Законі України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини та практиці ЄСПЛ.

Наголошує, що вирішальним є не формальна реєстрація чи сама лише одна адреса батьків, а фактичне окреме проживання, відсутність спільного побуту та наявність спору між ними.

З посиланням на практику Верховного Суду (№ 288/39/20) зазначає, що проживання батьків за однією адресою саме по собі не виключає можливості визначення місця проживання дитини з одним із них.

У зв`язку з викладеним просить скасувати рішення в оскарженій частині та ухвалити нове рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю.

ОСОБА_3 , рішення суду не оскаржував, а у відзиві зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду.

Вказує, що на момент розгляду справи батьки та дитина були зареєстровані і фактично проживали за однією адресою, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини.

Стверджує, що бере активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, супроводжує її до навчальних закладів і на гуртки та належно виконує батьківські обов`язки.

Окремо наголошує, що дитина під час розгляду справи висловила бажання проживати з обома батьками, що обґрунтовано врахував суд першої інстанції.

Крім того, у відзиві ставить під сумнів обґрунтованість висновку органу опіки та піклування, а твердження апелянта про психологічний тиск з боку батька вважає недоведеним.

У зв`язку з цим заявник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що як батько, так і мати займаються вихованням та матеріально забезпечують неповнолітню дитину, що доводиться виписками з банківського рахунку ОСОБА_3 за період з 28 листопада 2023 року по 28 листопада 2024 року щодо грошових переказів на різні суми на картковий рахунок ОСОБА_6 .

Сторони мають самостійний дохід, є працевлаштованими, що вбачається із наданої ОСОБА_1 довідки про доходи від 10 лютого 2025 року, із якої вбачається, що вона працевлаштована на посаді бухгалтера ТзОВ фірма «Журавлина» з 01 липня 2005 року, отримує дохід (відповідно до довідок про дохід на вказаній посаді за 2024 рік), а також із довідок про доходи №14 та №15 щодо отриманого доходу ОСОБА_3 за місцем працевлаштування у Сарненській гімназії №3, де він обіймає посаду практичного психолога. Крім цього, згідно із копією витягу з наказу №171 к-т/р від 12 листопада 2024 року ОСОБА_3 працевлаштований на посаду практичного психолога Сарненської гімназії №3.

Факт отримання стабільного доходу ОСОБА_3 доводиться наданими суду Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про джерела, суми нарахованого доходу від 18 листопада 2024 року.

Також ОСОБА_3 надані квитанції про придбання продуктів харчування та одягу на різні суми.

Повідомлення №53 від 09 травня 2024 року за підписом класного керівника та директора Сарненської гімназії №3 доводить, що ОСОБА_6 навчається у вказаному навчальному закладі, на навчання її приводить батько, який цікавиться досягненнями дитини, відвідує батьківські збори, дитина повністю забезпечена усім необхідним.

Довідка №144 від 18 листопада 2024 року за підписом директора КЗ «Центр дитячої та юнацької творчості» доводить, що ОСОБА_3 підтримує та сприяє творчому розвитку доньки ОСОБА_9 , фінансує її участь у танцювальних фестивалях.

Характеристика від 06 листопада 2024 року, видана КЗ «Сарненська мистецька школа», свідчить про те, що батько ОСОБА_10 підтримує творчий розвиток дитини та сприяє йому, допомагає у вирішенні організаційних питань.

Відповідно до копії медичної картки стаціонарного хворого №3507 від 22 квітня 2024 року ОСОБА_11 з?являлась за медичною допомогою у супроводі батька.

Одночасно, ОСОБА_1 суду надані характеристики щодо дитини ОСОБА_9 , за підписом класного керівника та директора Сарненської гімназії №3 та КЗ «Сарненська мистецька школа», із яких вбачається, що дитина характеризується позитивно, мати дитини бере активну участь у житті дитини, цікавиться успішністю дитини.

Також, ОСОБА_1 надано копію довідки за підписом лікаря КНП «Сарненський центр первинної медико-санітарної допомоги», відповідно до якої дитина ОСОБА_11 відвідувала лікаря та з`являлась на профілактичні щеплення у супроводі матері.

Як батько, так і мати дитини надали суду фотознімки, на яких вони проводять час із дитиною.

Обома сторонами надані власні медичні документа та характеристики з місця роботи, які доводять, що за станом здоров`я як батько, так і мати дитини не мають жодних протипоказань для проживання із дитиною, за місцем працевлаштування характеризуються виключно позитивно.

Інформація, надана Сарненським РВП ГУ НП в Рівненській області від 19 березня 2025 року, доводить, що ОСОБА_1 станом на вказане число до адміністративної відповідальності не притягувалась.

Допитана судом за відсутності сторін по справі неповнолітня дитина - ОСОБА_11 , пояснила, що вона любить обох батьків і бажає проживати із ними обома.

Відповідно до поданих суду копій заяв ОСОБА_1 від 10 жовтня 2024 року та ОСОБА_3 від 14 жовтня 2024 року сторони звертались до Сарненської міської ради із клопотаннями щодо проведення органом опіки бесіди з іншим із батьків щодо запобігання певного тиску та маніпуляціями свідомістю дитини дочки ОСОБА_9 .

На підтвердження власної позиції з цього приводу позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 надано суду Психологічний висновок спеціаліста №96 від 20 вересня 2024 року, згідно із яким встановлено, що оцінка сімейної ситуації ОСОБА_12 та взаємовідносин з матір`ю ОСОБА_1 , не мають залежності від впливу з боку батька та інших дорослих, на час обстеження не виявленого прямого, опосередкованого впливу на випробувану зі сторони батька. В той же час, результати психологічного обстеження ОСОБА_9 свідчать про те, що вона зазнала психологічного травмування зі сторони матері ОСОБА_1 , має помірні симптоми вираженості психотравми, що свідчить про наявність ознак домашнього насильства зі сторони матері по відношенню до своєї малолітньої доньки.

Із наданого суду Висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з одним із батьків, затвердженого рішенням №277 від 28 травня 2025 року Виконавчого комітету Сарненської міської ради, вбачається, що орган опіки та піклування Сарненської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини із матір`ю ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 надані суду копії довідки та рапорту від 15 січня 2025 року за підписом ПОГ СПОГ ВВзГ Сарненського РВП, відповідно до яких при відвідуванні зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , що по АДРЕСА_1 , встановлено, що остання проживає за місцем реєстрації, скарг від сусідів відносно неї до Сарненського РВП не надходило.

Згідно із Витягом з реєстру Сарненської територіальної громади від 05 серпня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 .

В той же час, вказані обставини підтверджені наданим суду позивачем ОСОБА_3 витягом №1500 від 18 квітня 2024 року, виданого ЦНАП Сарненської міської ради, згідно із яким сторони по справі та їх двоє дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , проживають та зареєстровані по АДРЕСА_1 .

Надані ОСОБА_1 акти про фактичне місце проживання особи від 17 та 19 жовтня 2024 року доводять ті обставини, що сторони по справі та їх діти дійсно проживають по АДРЕСА_1 .

Досліджені судом квитанції про оплату комунальних послуг у будинковолодінні, розташованому по АДРЕСА_1 , доводять, що вказані платежі здійснюються саме ОСОБА_3 .

Саме на факт спільного проживання сторін та їх малолітньої дитини посилалась і сама ОСОБА_1 у відзиві на позов та у зустрічному позові.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 Сімейного кодексу України, далі - СК України).

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Суд першої інстанції виходив із того, що сторони спільно проживають з малолітньою дитиною, а за змістом ст.161 СК України - спір між матір`ю та батьком щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, в судовому порядку вирішується виключно, якщо мати та батько проживають окремо, та вони не дійшли згоди у даному питанні.

Тому суд відмовив у позові, оскільки вважав, що за спільного проживання батьків і дитини відсутній спір, який підлягає судовому вирішенню за ст.161 СК України.

Однак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність предмета спору, ототожнивши факт проживання батьків та дитини за однією адресою з відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Водночас положення ст.161 СК України пов`язують можливість судового вирішення такого питання насамперед із недосягненням батьками згоди щодо проживання дитини, а не виключно з фактом їх окремого проживання. Сам по собі факт спільного проживання сторін на момент розгляду справи не свідчить про відсутність між ними спору та не виключає необхідності судового визначення місця проживання дитини з урахуванням її найкращих інтересів.

При цьому апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №288/39/20 вказав, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них.

Крім того колегія суддів зауважує, що висновок суду першої інстанції про відсутність предмета спору є внутрішньо суперечливим із прийнятим процесуальним рішенням. Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у разі відсутності предмета спору суд закриває провадження у справі. Натомість суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність спору між сторонами, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, що свідчить про неправильне застосування норм процесуального права.

Разом з тим колегія суддів враховує, що під час розгляду справи сторони зазначали про фактичне проживання батька окремо з квітня 2025 року, чого він не заперечив в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у якому проживала сім`я, є місцем реєстрації та тривалого проживання обох батьків і дітей, а тому сам факт тимчасового виїзду одного з батьків з метою уникнення конфліктних ситуацій не свідчить про втрату ним права користування цим житлом чи про остаточну зміну.

Разом з тим наявність або відсутність фактичного проживання батьків за однією адресою сама по собі не усуває спору між ними щодо того, з ким саме має проживати дитина, оскільки такий спір виникає у зв`язку з недосягненням батьками згоди щодо цього питання.

Отже, навіть за умов проживання батьків в одному житловому приміщенні або за наявності у них рівного права користування таким житлом, суд не позбавлений можливості вирішити спір про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, виходячи насамперед з її найкращих інтересів.

Відтак колегія суддів виходить з того, що усталеним місцем проживання малолітньої ОСОБА_6 є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де вона тривалий час проживала разом із батьками. При цьому право користування зазначеним житлом мають обидва з батьків. За таких обставин спір про визначення місця проживання дитини підлягає вирішенню з урахуванням саме цього усталеного середовища проживання та виходячи з найкращих інтересів дитини.

У частинах четвертій та п`ятій статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У частині шостій цієї статі вказано, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Водночас у справі № 164/812/21 Верховний Суд зробив висновок з приводу того, що суд має належним чином мотивувати свою незгоду з висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини.

Суд першої інстанції відхиляючи висновок органу опіки посилався на те, що ньому не встановлено постійного місця проживання сторін і малолітньої дитини, а єдиним аргументом, на який посилається орган опіки та піклування в обгрунтування прийнятого рішення є гендерний бік виховання дитини.

Однак колегія суддів також не може погодитись з такою оцінкою суду.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що на час відвідування (27.11.2024 та 09.04.2025) ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_6 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, постійне місце проживання дитини підтверджується сукупністю письмових доказів, що досліджувались вище.

Водночас, орган опіки у висновку не обмежувався лише гендерними переконаннями щодо виховання дитини.

Зокрема у висновку вказано, що визначивши місце проживання з батьком існує пряма загроза розриву зв`язку між матір`ю та дочкою, оскільки з боку ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 проявляється знецінювальна поведінка.

Зі спільних слів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що були озвучені на засіданні Комісії, свідоцтва дітей та їх закордонні паспорти знаходяться в сейфі ОСОБА_14 , під його особистим контролем, а не в спільному доступі.

Також з`ясувався факт відсторонення матері від вирішення організаційних моментів в житті ОСОБА_9 : підвіз дівчини на гурток дідом зі сторони батька, а не вирішення даного питання матір`ю; переселення старшої дитини в іншу кімнату гуртожитку без повідомлення матері, позбавлення матері транспортного засобу.

Крім того, відображено факт не надання згоди ОСОБА_15 на спілкування ОСОБА_9 із представником служби у справах дітей або спілкування лише під аудіо запис.

Також органом опіки враховано графік зайнятості батьків.

У висновку звернуто увагу і на той факт, що рішенням Виконавчого комітету Сарненської міської ради №233 від 30.04.2025 року питання про визначення місця проживання дитини повернуто на доопрацювання Комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Сарненської міської ради із залученням відповідних спеціалістів.

В день засідання 23.05.2025 Сарненському міському голові та Комісії надійшло повідомлення ОСОБА_3 , в якому він просив, при розгляді вказаного питання забезпечити присутність виключно членів Комісії. Прохання було задоволене та спеціалісти не залучались.

За таких обставин слід дійти висновку, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував підстави для відхилення висновку органу опіки та піклування.

Колегія суддів не вбачає підстав для його неврахування, оскільки наведені у ньому відомості є достатніми та узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому можуть бути покладені в основу висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 разом із матір`ю.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_3 на психологічний висновок спеціаліста № 96 від 20 вересня 2024 року як на доказ, що спростовує доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Зміст указаного висновку свідчить, що він ґрунтується переважно на результатах одноразового психологічного обстеження та не містить даних про всебічне дослідження сімейної ситуації з урахуванням позиції обох батьків, висновку органу опіки та піклування, інших письмових доказів у справі та встановлених судом обставин щодо участі кожного з батьків у вихованні дитини. Сам по собі такий висновок не може мати наперед встановленої сили та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Водночас наведені у ньому твердження про психологічне травмування дитини саме з боку матері та наявність ознак домашнього насильства не підтверджені іншими належними і допустимими доказами у справі, а тому колегія суддів не вбачає підстав покладати цей документ в основу вирішення спору про місце проживання дитини.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності відповідно до вимог статей 7681, 89 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що саме визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 разом із матір`ю найбільшою мірою відповідатиме її найкращим інтересам.

Матеріали справи свідчать, що сторони беруть участь у вихованні дитини, мають стабільне місце роботи, позитивно характеризуються за місцем праці та за станом здоров`я можуть виконувати батьківські обов`язки.

Разом з тим колегія суддів враховує висновок органу опіки та піклування Сарненської міської ради, який після вивчення умов проживання сторін, їхнього способу життя, взаємовідносин із дитиною та інших істотних обставин дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_9 разом із матір`ю. Як зазначалось вище, апеляційний суд не вбачає підстав для відхилення такого висновку, оскільки наведені у ньому відомості узгоджуються з іншими доказами, дослідженими у справі.

При цьому колегія суддів також враховує, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю саме по собі не позбавляє батька можливості брати активну участь у її вихованні, підтримувати з нею тісні особисті стосунки, спілкуватися та проводити з нею час, а також не звільняє його від виконання батьківських обов`язків, що узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 288/39/20.

Щодо думки дитини, то суд звертає увагу, що діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20).

Також апеляційний суд звертає увагу, що залежно від обставин, які можуть виникнути у житті дітей та батьків, місце проживання дитини може бути змінено в подальшому, як за рішенням суду так і за згодою самих батьків з урахуванням думки самої дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на результати розгляду справи судом апеляційної інстанції з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір сплачений за подання зустрічного позову у розмірі 1226,20 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн., всього 3043 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лук`янчук Вікторія Сергіївна, задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3043 гривні судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2026 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.