Справа № 569/405/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю прокурора Прокопчук О.В.

представника позивача Кунаш Т.В.

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Рівненської міської ради в дохід місцевого бюджету Рівненської міської територіальної громади грошові кошти в сумі 193412,05 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що Управлінням ДАБК Рівненської міської ради зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт серії РВ 97 від 24 вересня 2019 року відносно об`єкта: «Нове будівництво оздоровчо-туристичного центру на АДРЕСА_1 (земельні ділянки з кадастровими номерами :01:055:0538, :01:055:0165)». 07 грудня 2021 року Управлінням ДАБК зареєстровано декларацію серії РВ 16 про готовність до експлуатації об`єкта: «Нове будівництво оздоровчо-туристичного центру на АДРЕСА_1 (земельні ділянки з кадастровими номерами :01:055:0538, :01:055:0165); І та ІІ черги будівництва». Замовник будівництва - ОСОБА_1 . Відповідно до вказаної декларації, будівництво розпочато 25 вересня 2019 року, а завершено 19 листопада 2021 року. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 14 грудня 2021 року вказаний об`єкт нерухомості передано у власність ТОВ «Європейський Дім+» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 14 грудня 2021 року. В подальшому, було здійснено поділ даного об`єкта на 71 окремий об`єкт - 5 нежитлових приміщень (Н1 - Н5), 65 квартир (№ 1 - № 65) та приміщення загального користування (коридори зі сходовою та ліфтова шахта). Поділ проведений на підставі існуючих технічних характеристик, без здійснення реконструкції чи зміни функціонального призначення. Це свідчить, що первинне планувальне та архітектурно-конструктивне рішення об`єкта вже передбачало його формування як багатоквартирного будинку, а не об`єкта для тимчасового проживання. Отже, цей об`єкт не належить до категорії об`єктів, що звільняються від сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Між Рівненською міською радою та ОСОБА_1 договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не укладався, а відповідні грошові кошти, на виконання вимог Закону № 132-IX, до місцевого бюджету не сплачувалися. Несплата коштів пайової участі завдає фінансових збитків місцевому бюджету та унеможливлює виконання позивачем функцій з розвитку інфраструктури Рівненської міської територіальної громади.

Ухвалою від 14 січня 2026 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

У підготовчому засіданні прокурор та представники позивача позов підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_2 у заяві від 04 лютого 2026 року просить проводити розгляд справи без участі відповідача та представника, повідомила про визнання ОСОБА_1 позовних вимог.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає: прогнозування розвитку територій; забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій; обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням; взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, транспортних, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів; встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об`єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури; створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення; проведення моніторингу забудови; ведення містобудівного кадастру; здійснення контролю у сфері містобудування.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури (крім трубопроводів внутрішньо господарських меліоративних систем).

За приписами ч.1-4 ст.26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Положеннями статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діяла до 01 січня 2020 року) встановлено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності (ч.5 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно з ч.8, 9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

01 січня 2020 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року № 132-IX (далі - Закон № 132-IX), якими з 01 січня 2020 року було виключено статтю 40 Закону № 3038-VI, яка регулювала пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Згідно з п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

За змістом Закону № 132-IX та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.

Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими. При набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права. Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діяла до 01 січня 2020 року) визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VI після втрати нею чинності.

Разом з тим, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання відступу від правових позицій касаційних судів та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права у справі № 643/21744/19, також зауважила, що у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01 січня 2020 року не були укладені; об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

У випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Наявними у цій справі доказами підтверджуються обставини, на які посилається прокурор як на підставу своїх вимог.

Будівництво спірного об`єкта розпочато 25 вересня 2019 року та завершено 29 листопада 2021 року.

Враховуючи, що будівництво об`єкта розпочате 25 вересня 2019 року, абз.2 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX було визначено обов`язок (за винятком передбачених п.п.2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Між Рівненською міською радою та ОСОБА_1 (замовником будівництва) договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не укладався і кошти пайової участі у розвитку інфраструктури до місцевого бюджету на виконання вимог Закону № 132-IX відповідач не сплачував.

За таких обставин, з огляду на вимоги підпунктів 3, 4 абз.2 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», ОСОБА_1 , як замовник будівництва об`єкта, зобов`язаний був протягом 10 робочих днів з 25 вересня 2019 року самостійно звернутися Рівненської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та документами, які підтверджують вартість будівництва об`єкта, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію, натомість взяті на себе зобов`язання не виконав, кошти пайової участі не сплатив, а відтак, вимога прокурора про стягнення з відповідача на користь Рівненської міської ради безпідставно збережених коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України обгрунтована та підтверджена належними і допустимими доказами.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов належить задовольнити.

За правилами ст.142 ЦПК України, з огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, підлягають поверненню Рівненській обласній прокуратурі з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1211,20 грн. Інші 50 відсотків судового збору в сумі 1211,20 грн підлягають стягненню на користь Рівненської окружної прокуратури з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 142, 200, 206, 258, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Рівненської міської ради в дохід місцевого бюджету Рівненської міської територіальної громади грошові кошти у сумі 193412 (сто дев`яносто три тисячі чотириста дванадцять) грн 05 коп, з яких: 113010 (сто тринадцять тисяч десять) грн 48 коп безпідставно збережені грошові кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 67128 (шістдесят сім тисяч сто двадцять вісім) грн 26 коп інфляційних втрат та 13273 (тринадцять тисяч двісті сімдесят три) грн 31 коп трьох процентів річних від простроченої суми.

Повернути Рівненській обласній прокуратурі з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за платіжною інструкцією № 2616 від 11 грудня 2025 року через Держказначейську службу України, м.Київ, у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Рівненської обласної прокуратури судові витрати у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - Рівненська окружна прокуратура, місцезнаходження: 33000, м.Рівне, вул.Гарна, буд. 29;

позивач - Рівненська міська рада, місцезнаходження: 33028, м.Рівне, вул.Соборна, буд.12А; .

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя