Провадження № 2/761/1378/2026
09 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Волошина В.О.
при секретарі: Греку Д.С.
представника позивачів: адвоката Курзіна О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Девелопмент», ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник Олена Олександрівна, Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Дубенко Катерина Миколаївна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом; витребування майна із чужого незаконного володіння,
У липні 2023р. позивачі ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ОСОБА_4 , ТОВ «СВ Девелопмент», ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник О.О., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М., в якому просили суд:
- визнати недійсним Акт від 16 січня 2020р. оцінки та приймання-передачі майна, яке вноситься для збільшення Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» укладеного між ОСОБА_8 , від імені якого діяв ОСОБА_4 та ТОВ «СВ Девелопмент», від імені якого діяв ОСОБА_9 , на підставі рішення учасника ТОВ «СВ Девелопмент» справжність підписів на якому посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О., 16 січня 2020р.;
- визнати недійсним та скасувати рішення Учасника ТОВ «СВ Девелопмент» № 16-01/20 від 16 січня 2020р. ОСОБА_4 , підписаного ОСОБА_4 та ОСОБА_4 від імені ОСОБА_8 , справжність підписів на якому посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. 16 січня 2020р. та зареєстрованого в реєстрі за № 151, № 152;
- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50901571 від 30 січня 2020р. (номер запису про право власності/довірчої власності: 35270077 у державному реєстрі речових прав) державного реєстратора Колесник О.О. - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Київ права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17 червня 2020р. купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер 729 , укладений між ТОВ «СВ Девелопмент» та ОСОБА_5 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52694814 від 17 червня 2020р. (номер запису про право власності/довірчої власності: 36916577 у державному реєстрі речових прав) державного реєстратора Дубенко К.М. - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Київ права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
- відновити становище, яке існувало до порушення прав позивачів шляхом внесення до Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_8 на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_10 , громадянки Сполученого Королівства та Республіки Кіпр, в порядку спадкування право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 , і яка належала на праві приватної власності її батьку - ОСОБА_8 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за Земенідес с., громадянки Республіки Кіпр, в порядку спадкування право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 і яка належала на праві приватної власності її батьку - ОСОБА_8 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за ОСОБА_7 , громадянки Сполученого Королівства та Республіки Кіпр, в порядку спадкування право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 , і яка належала на праві приватної власності її батьку - ОСОБА_8 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;
- витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;
- витребувати у ОСОБА_5 на користь Стратіс н., 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги сторона позивачів обґрунтовувала тим, що громадянин Республіки Кіпр ОСОБА_8 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Вказані Акт та Рішення стали підставою для внесення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. 27 січня 2020р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 35269937 про право власності ТОВ «СВ Девелопмент» на спірну квартиру.
17 червня 2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М. внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 36916577 про право власності ОСОБА_5 на квартиру, на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер: 729 , укладеного між відповідачами ТОВ «СВ Девелопмент» та ОСОБА_5 . Станом на дату звернення до суду з вказаним позовом Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить записи про право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру.
Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, з метою захисту порушених прав, позивачки вимушені були звернутись до суд з вказаним позовом.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 липня 2023р. позов залишено без руху та надано стороні позивачів строк для усунення недоліків.
У вересні 2023р. від представника позивачів - адвоката Курзіна О.А., надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2023, відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024р., яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024р., матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Шевченківського районного суд м. Києва.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024р. визначено головуючого суддю Волошина В.О.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024р. матеріали цивільної справи прийнято до розгляду, за правилами загального позовного провадження і призначено в підготовче засідання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2025р. задоволено заяву представника сторони позивачів - адвоката Курзіна О.А. про закриття провадження у справі в частині позовних вимог: про визнання недійсною довіреності; визнання недійсним акту оцінки та приймання-передачі майна; визнання недійсним та скасування рішення учасника товариства; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; визнання недійсним договору купівлі-продажу; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відновлення становища, яке існувало до порушення права позивача у зв`язку із відмовою від позову в частині вказаних позовних вимог.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
25 лютого 2026р. від представника сторони позивачів - адвоката Курзіна О.А. надійшла заява, про розгляд справи у відсутність сторони позивачів, які заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, з підстав наведених у позові, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідачі, треті особи, про час та місце розгляду справи були оповіщені в установленому законом порядку, своїх представників до суд не направили, поважності причин неявки не повідомили.
Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачок - ОСОБА_8 , про що свідчить свідоцтво про смерть № НОМЕР_1 від 22 серпня 2018р., видане за законодавством Республіки Кіпр.
За життя батьком позивачок, 13 лютого 2018р. був складений заповіт, згідно з яким все рухоме і нерухоме майно, що йому належало, після його смерті в рівних долях - по 1/3 частини - він заповідав своїм донькам - позивачка по справі: ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19.
Судом встановлено, що 13 лютого 2019р. позивачки, як спадкоємці, звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті свого батька до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П., якою було зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу№ 63758102 (№6/2019 у нотаріуса).
Відповідно до договору купівлі-продажу № 4897-2552 від 04 липня 1996р. ОСОБА_11 купив квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником вказаного житлового приміщення спірної квартири АДРЕСА_1 зазначено відповідачку ОСОБА_5 .
Судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_5 вказану квартиру було набуто у власність після смерті ОСОБА_8 , у зв`язку з використанням довіреності, посвідченої від його імені Феліппе Боулле, нотаріусом Республіки Сейшельські острови від 15 липня 2014р., на ім`я відповідача ОСОБА_4 .
Так, на підставі цієї довіреності ОСОБА_4 було підписано від імені ОСОБА_8 Акт приймання-передачі нерухомого майна від 16 січня 2020р. до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» та рішення Учасника ТОВ «СВ Девелопмент» № 16-01/20 від 16 січня 2020р. На підставі цих документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. 27 січня 2020р. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 35270218 про право власності ТОВ «СВ Девелопмент» на спірну квартиру.
17 червня 2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 36916577 про право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 729, укладеного між ТОВ «СВ Девелопмент» та ОСОБА_5 .
Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, у вказаному судовому рішення апеляційної інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто через один рік і п`ять місяців після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності від імені померлого від 15 липня 2014р., підписав від імені ОСОБА_8 - Акт приймання-передачі нерухомого майна від 16 січня 2020р., яким до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» передав:
- нежитлове приміщення (в літ. «А»), загальною площею 52,9 кв.м., що в будинку АДРЕСА_3 , вартістю 500000,0 грн.;
- трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальної площею 64,40 кв.м., житловою площею 43,60 кв.м., вартістю 500000,0 грн.;
- двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 38,80 кв.м., житловою площею 20,50 кв.м., вартістю 500000,0 грн.;
- двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м., вартістю 500000 грн.,
а всього погоджена та оцінена вартість майна, що внесена до Статного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» складає 2000000,0 грн., що становить 16,6% часток Статутного капіталу. Вказаний Акт вчинений, відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «СВ Девелопмент» № 16-01/20 від 16 січня 2020р., що володіє 100% часток у Статутному капіталі - ОСОБА_4 та запрошеної особи ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_4 , що дії на підставі довіреності від 15 липня 2014р.
Відповідно до пп. 6) ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.
Як було встановлено судом на підставі доданого до позовної заяви копії Свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 від 22 серпня 2018р., виданого за законодавством Республіки Кіпр, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, з дати смерті останнього представництво за всіма довіреностями, виданими за життя ОСОБА_8 , припинено.
Як вбачається з копії Акту приймання-передачі нерухомого майна до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» та копії рішення Учасника цього ТОВ «СВ Девелопмент» за № 16-01/20, вони були складені та підписані 16 січня 2020р. відповідачем ОСОБА_4 , на підставі наданої йому ОСОБА_8 довіреності, посвідченої 15 липня 2014р.
Таким чином, дата вчинення зазначених правочинів (враховуючи час їх складання та підписання) настала вже після смерті ОСОБА_8 , тобто ОСОБА_4 вжене мав правових підстав, діяти в інтересах ОСОБА_8 , на підставі довіреності, що припинила свою дію, у зв`язку із смертю особи, яка її видала.
Судом апеляційної інстанції у вищевказаній справі зроблено висновки, що поряд з цим, оскільки судом встановлено, що передача спірного майна до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» була здійснена 16 січня 2020р., тобто дата підписання документів настала вже після смерті ОСОБА_8 , і ОСОБА_4 підписано вищевказані документи на підставі довіреності, що припинила свою дію у зв`язку із смертю особи ОСОБА_8 від імені якого вказана довіреність була видана (ч. 1 ст. 248 ЦК України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_4 , як представником ОСОБА_8 та від імені останнього передачі спірного нерухомого майна до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» не створює правових наслідків для останнього в частині набуття права власності на спірне майно.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023р. у справі №373/626/17, пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою.
Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.
Одним із способів захисту речових прав є, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов).
Позовом про витребування майна (віндикаційним позовом) є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності індивідуально визначеного майна, до особи, яка ним заволоділа, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018р. у справі № 183/1617/16, від 21серпня 2019р. у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020р. у справі № 910/1809/18, від 22червня 2021р. у справі № 200/606/18.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Встановивши, що 16 січня 2020р. ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_8, тобто більше ніж через рік після смерті останнього, розпорядився від імені померлої особи (батька позивачок) житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , на підставі вищевказаної довіреності, суд дійшов висновку, що спірне приміщення, яке входить до спадщини, яку прийняли позивачки і право власності на яке позивачками набуто з часу її відкриття, з врахуванням ч. 5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296 ЦК України, - вибуло з володіння власника, поза його волею, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про витребування цієї спірної квартири від добросовісного набувача.
Оцінюючи у цій справі наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, суд виходить з такого.
Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого Протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».
Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23вересня 1982р., «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986р.,«Щокін проти України» від 14 жовтня 2010р., «Сєрков проти України» від 07 липня 2011р., «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000р., «Булвес» А.Д проти Болгарії» від 22 січня 2009р., «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004р., «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014р.) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного»,«публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття«суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000р. в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»).
Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме пособі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004р. у справі «Трегубенко проти України»).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься, як порушення ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Таким чином, ст. 1 Першого Протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018р. у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).
В даному випадку, надаючи оцінку обставинам вибуття спірного нерухомого майна з власності позивачів, як спадкоємців померлого, та набуття відповідачкою ОСОБА_5 права власності на вказане нерухоме майно в контексті його добросовісності, суд встановив, що спірна квартира вибула на підставі нікчемного одностороннього правочину (довіреності), тобто воля власника на відчуження нерухомого майна була відсутня.
Так, відповідачка ОСОБА_5 , проявивши розумну обачність, мала об`єктивну можливість звернути увагу, що спірне приміщення двічі відчужувалась протягом шести місяців - 16 січня 2020р. і 17 червня 2020р. При цьому, за пунктом 1.2 договору купівлі-продажу від 17 червня 2020р. зазначено, що вищевказане спірне нежитлове приміщення належить продавцю на підставі рішення № 16/01-20 учасника ТОВ «СВ Девелопмент», за яким ОСОБА_4 діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_8 , передав а єдиний учасник ТОВ «СВ Девелопмент» ОСОБА_4 збільшив Статутний капітал ТОВ «СВ Девелопмент» за рахунок вищевказаного спірного нерухомого майна.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач(володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
У пункті 92 постанови від 07 листопада 2018р. у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), Велика Палата Верховного Суду (у подібних правовідносинах) дійшла висновку, що з огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) та враховуючи приписи частин 3 і 4 ст. 390 ЦК України, позивач не позбавлений можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки.
Таких вимог у цьому провадженні відповідач ОСОБА_5 не заявляла.
Отже, суд прийшов до висновку, що витребування вищевказаної квартири у відповідачки ОСОБА_5 не порушує принцип пропорційності втручання у її право власності.
Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023р. у справі № 756/5565/21.
Наданий на дослідження зразок підпису гр. ZemenidesEvripides, який міститься у рядку «Signature» в фотокопії документа, який починається словами «POWER OF ATTORNEY…» та закінчується словами «… ОСОБА_16 Signature» на 2-х аркушах, не відповідає підпису, що міститься у рядку «Evripides Zemenides» в документі, який починаєтьтся словами «Towhomitmayconcern…» та закінчується словами «…Allmydaughter`sexpensesarepaidbyme. KindRegardsEvripidesZemenides».
Крім того, 27 червня 2022р. позивачі звернулись до ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» із запитом на проведення почеркознавчої експертизи підпису, що містився на технічній копії документа з назвою «POWER OF ATTORNEY», складеного від імені ОСОБА_20 та датованого « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Для проведення дослідження експерту також були надані оригінали документів зі зразками підписів ОСОБА_8 .
Відповідно до Висновку експерта № 44/22 ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» від 14 липня 2022р. - ОСОБА_15 , підпис від імені ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ), зображення якого міститься у рядку «Signature» на останньому аркуші технічної копії документа «POWER OF ATTORNEY», складеного від імені ОСОБА_8 (ОСОБА_16), датованого « ІНФОРМАЦІЯ_4 », виконаний не ОСОБА_8 (ОСОБА_16), а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_8 ( ОСОБА_16 ). При цьому експертом зазначено, що вказаний Висновок виконаний по технічній копії документа (т. 1 а.с. 76-86).
Відповідач не позбавлений можливості звернутись до продавця у якого він придбав спірне майно із вимогами передбаченими, зокрема ст. 661 ЦК України (подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023р. у справі № 569/9312/19).
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові.
Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.
Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023р. у справі № 262/2707/19.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013р. у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статті 388 ЦК України, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.
Позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті свого батька, шляхом подання заяви про прийняття спадщини, отже, набули право захищати свої права на спадкове майно, в тому числі шляхом витребування цього майна із чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України, а відтак, звертаючись до суду з позовом про витребування майна, обрали ефективний спосіб захисту своїх порушених прав.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини)від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини 5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Згідно з ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності, неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з незалежних від спадкоємця причин.
Поряд з цим, відповідач ОСОБА_5 зареєстрована власником вищевказаної спірної квартири на час подання позову і розгляду справи судом, що позбавляє позивачок, як спадкоємців, після смерті їх батька здійснити реєстрацію права на спадщину на спірну квартиру, яка відносить ся до спадкової маси.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, прийшов до висновку, що порушені права позивачів підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог про визнання за ними прав власності на відповідні частки спірної квартири та витребування на їх користь цієї квартири із володіння відповідачки ОСОБА_5 , а саме:
- слід визнати за кожною із позивачок право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті їх батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 ; та витребувати у відповідачки ОСОБА_5 кожної із позивачок по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 .
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 15, 16, 203, 215, 216, 317, 319, 321, 388, 1216, 1218-1220, 1231, 1268, 1296 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень», суд, -
Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_3, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09 березня 2026р.

Суддя: