ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Свистунової О.В.,

суддів: Пищиди М.М., Макаров М.О.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Маріупольської окружної прокуратури

на ухвалу судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 листопада 2025 року про повернення

позовної заяви заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2025 року заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про витребування земельної ділянки.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 листопада 2025 року позовну заяву заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про витребування земельної ділянки, визнано неподаною та повернуто позивачу.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року, а саме: арешт на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :05:000:1292, що знаходиться на території Мангушської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області та заборону ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :05:000:1292 площею 2 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 239).

У поданій апеляційній скарзі Маріупольська окружна прокуратура, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вирішити питання стосовно судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що правові підстави для повернення скарги відсутні.

Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 14 жовтня 2025 року заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про витребування земельної ділянки.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року накладено арешт на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :05:000:1292, що знаходиться на території Мангушської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області. Заборонено ОСОБА_1 та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :05:000:1292 площею 2 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 239).

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки.

Ухвала суду мотивована тим, що зважаючи на внесені законом № 4292-ІХ зміни, що набули чинності 09 квітня 2025 року, після відкриття провадження у вказаній цивільній справі, прокурору необхідно, з урахуванням наданої оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) спірної земельної ділянки, здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви, надати документ, що підтверджує внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Вказана ухвала направлена позивачеві на електронну пошту та доставлена 15 жовтня 2025 року.

17 жовтня 2025 року до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали, де позивач вказав, що у Маріупольської окружної прокуратури як позивача відсутній обов`язок виконання вимог абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України щодо долучення до позовної заяви документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 листопада 2025 року позовну заяву заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про витребування земельної ділянки, визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, яким внесені зміни, зокрема до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.

Законом України № 4292-ІХ статтю 390 ЦК України доповнено частиною п`ятою такого змісту:

«5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 4292-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 4292-IX частину четверту статті 177 ЦПК України доповнено абзацом другим такого змісту:

«У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України у редакції Закону України № 4292-IX).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц підкреслено, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з тим, у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.

Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК України без застосування приписів частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.

Суд першої інстанцій не врахував, що за змістом пункту 2 Розділу ІІ Закону України № 4292-IX положення цього Закону мають зворотну дію в часі у частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Подібні висновки у спірних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 127/8274/24 (провадження № 61-11478св25), від 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25 (провадження № 61-11906св25), від 10 грудня 2025 року у справі № 354/417/25 (провадження № 61-12635св25), від 10 грудня 2025 року у справі № 354/1754/24 (провадження № 61-12524св25).

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор посилався на наявність підстав для витребування земельної ділянки, обґрунтував свої вимоги недобросовісністю набувача спірної земельної ділянки, зокрема ОСОБА_1 .

Прокурор вказував, що ОСОБА_1 є первісним набувачем права власності на спірну земельну ділянку, який не міг не знати про безпідставність отримання ним цього права.

Крім того, зазначав, що ОСОБА_1 потенційно безоплатно отримав земельну ділянку у власність. Державна реєстрація її права власності на спірну земельну ділянку відбувалася на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про надання земельної ділянки у власність безоплатно, який фактично не видавався.

Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, як першоджерело, заперечило прийняття ним наказу № 6268-СГ від 21.11.2019 року «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» відносно ОСОБА_1 .

Так, як встановлено прокурором та підтверджено відповідями Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Головним управлінням прийнято наказ № 6268-СГ від 21.11.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким громадянці ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області, за межами населених пунктів, розміром 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Також, Головним управлінням прийнято наказ №6267-СГ від 21.11.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким гр. ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, розташованої на території Золотоколодязької сільської ради Добропільського району Донецької області, за межами населених пунктів, розміром 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

В підтвердження зазначеного, Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області надано копії оригіналів наказів: № 6268-СГ від 21.11.2019 відносно ОСОБА_2 , № 6267-СГ від 21.11.2019 відносно ОСОБА_3 та копії скріншотів екрану системи електронного документообігу Головного управління СЕД «ДОК ПРОФ 3» щодо реєстрації оригіналів наказів: від 21.11.2019 № 6267-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. ОСОБА_3 та від 21.11.2019 № 6268-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. ОСОБА_2 .

Крім того, оригінали зазначених наказів наявні провадження №0000023 від 06.05.2024. в матеріалах кримінального

Після завершення реєстрації наказу у СЕД «ДОК ПРОФ» його можливо лише переглянути та роздрукувати. При цьому паперовий примірник наказу містить номер та дату реєстрації, ідентичні номеру та даті реєстрації його електронної версії. При цьому номери наказам у відповідній картотеці СЕД «ДОК ПРОФ» присвоюються автоматично у порядку зростання, що унеможливлює реєстрацію кількох документів під одним порядковим номером .

Згідно з інформацією наданою листами Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 10-5-0.3-2835/2-25 від 18.08.2025, № 10-5-0.3-539/2-25 від 21.02.2025, № 10-5-0.3-2664/2-24 від 19.08.2024, № 10-5-0.3-1299/2-24 від 18.04.2024 та № 10-5-0.3-741/2-24 від 01.03.2024 встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до Головного управління для затвердження проекту землеустрою та отримання земельної ділянки, а тому і накази щодо нього не приймались.

Вказав, що зазначені обставини виключають добросовісність дій ОСОБА_1 при набутті у власність земельної ділянки.

Крім того, позивач зазначав, що законодавча вимога про внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна стосується лише добросовісного набувача такого майна.

Судом встановлено, що прокурор у цій справі пред`явив позов про витребування земельної ділянки у недобросовісного набувача, отже приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України, частини четвертої статті 177, абзацу третього частини другої статті 185 ЦПК України у такому випадку не підлягають застосуванню при вирішенні питання про прийняття позову до розгляду.

Питання про добросовісність/ недобросовісність набувачів судом може бути вирішене лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення.

Така правова позиція узгоджується із постановою ВП ВС від 14 січня 2026 року у справі № 354/160/25.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанцій неправильно застосував до спірних правовідносин приписи статті 390 ЦК України, частини четвертої статті 177, частини одинадцятої статті 187 ЦПК України.

Таким чином, місцевий суд дійшов передчасного та помилкового висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви та постановив ухвалу, яка суперечить вимогам ЦПК України.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 листопада 2025 року про повернення позовної заяви скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як роз`яснено у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Маріупольської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 листопада 2025 року про повернення позовної заяви скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко