Справа № 646/2440/26
Провадження № 2-о/646/91/2026
У Х В А Л А

11 березня 2026 року м. Харків

Суддя Основ`янського районного суду міста Харкова Серпутько Д.Є. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить суд встановити, що встановити факт, що:

- запис в архівній довідці українською мовою: « ОСОБА_2 » та записи у свідоцтві про народження та свідоцтві про смерть, складених російською мовою: « ОСОБА_2 » стосуються однієї і тієї ж особи батька заявника;

- встановити, що розбіжності у написанні прізвища, імені та по батькові є орфографічними варіантами, зумовленими перекладом та веденням актових записів різними мовами;

- встановити, що правильні анкетні дані заявника відповідно до паспорта громадянки України є: ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Дослідивши отримані матеріали, судом встановлені недоліки заяви, які унеможливлюють відкриття провадження у справі та обумовлюють необхідність залишення заяви без руху.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Положеннями ч. 5 ст. 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Заявником до заяви додані копії письмових доказів (документів), перелік яких наведений в заяві. Проте всупереч вказаних положень законодавства в заяві не зазначено про наявність у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Однак, в порушення вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, не вказано адресу заінтересованої особи, не зазначено поштові індекси, відомості про ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (заінтересованої особи), відомі засоби зв`язків, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, а також відомості про наявність або відсутність електронного кабінету заявника та заінтересованої особи.

Щодо клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої та третьої статті 136 Цивільного процесуального кодексу України суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до 14 років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері, які мають дитину віком до 14 або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 викладено висновок, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 Закону України «Про судовий збір», або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Однією з підстав для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи є врахування судом її майнового стану.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України повинна подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Однак, перевіривши доводи заявника, суд вважає за необхідне у задоволенні поданого клопотання відмовити, оскільки вказані обставини нічим об`єктивно не підтверджуються та до заяви не додано будь-яких доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору, відсутності коштів призначених для сплати судового збору на момент подання заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Варто зазначити, що відмова у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Отже, з досліджених матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 до поданої нею заяви не додано квитанцію про сплату судового збору.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви окремого провадження фізичної особою сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установити у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року складає 3328 грн.

Відтак, заявник повинна сплатити 665,60 грн судового збору.

Вказані недоліки перешкоджають прийняттю заяви до розгляду, у зв`язку з чим її слід залишити без руху і надати заявнику строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно вимог ч. 1, ч. 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 13, 18, 175, 177, 184, 185, 259, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особи Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

В разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Є. Серпутько