Справа № 206/6951/25
Провадження № 2-в/206/10/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2026 Самарський районний суд

міста Дніпра в складі:

головуючого-судді Плінської А.В.

при секретарі Габісонія Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс» про заміну стягувача,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс» звернулось до суду з заявою про заміну стягувача правонаступником, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на Товариство з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс» у виконавчому листі , виданому на виконання рішення у справі № 0532/1589/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог зазначили, що рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 24 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором №47/АА-062.07.2 від 27 червня 2007 року в сумі 170 936.23 коп.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 25 лютого 2020 року замінено сторону у виконавчому листі по справі №0532/1589/2012 Публічне акціонерне товариство «Родовід банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

10 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» було укладено договір №10-03/23 про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором, де боржником є ОСОБА_1

16 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс» було укладено договір №16-05/23 про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Зважаючи на викладене просять замінити стягувача на правонаступника.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, подали заяву про слухання справи без їх участі.

Рак С.І., представник Товариства з обмеженою відповідальністю « Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал» в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про заміну стягувача слід відмовити.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 24 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором №47/АА-062.07.2 від 27 червня 2007 року в сумі 170 936.23 коп.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 25 лютого 2020 року замінено сторону у виконавчому листі по справі №0532/1589/2012 Публічне акціонерне товариство «Родовід банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

10 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» було укладено договір №10-03/23 про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Суду надано два витяги з реєстру боржників до договорів про відступлення права вимоги, зокрема за зобов`язаннями ОСОБА_1 , однак у витягу від 27.05. 2026 року стороною зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал», з відповідними печатками, що свідчить про те, що це не є описка, а не Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс»

Коли і яким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс лігал» набувало право вимоги до ОСОБА_1 і чи взагалі набувало суду доказів не надано.

Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону про виконавче провадження для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Отже, це правило розповсюджується на заміну сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України). У свою чергу, аналогічні умови розповсюджуються на процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, яке стосується будь-якої стадії судового процесу, відповідно до частини другої статті 55 ЦПК України.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі N 2-836/11 (пункт 35), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного статусу стягувача у виконавчому документі.

Не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання, за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Як слідує з матеріалів справи, виконавчий лист був направлений стягувачу ще в 2012 році та державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Ленінського районного суду м. Донецька та 10 листопада 2014 року державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Відповідно пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, з клопотанням щодо поновлення заявник не звертався.

При цьому, суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» не надало належних та допустимих доказів набуття права вимоги до ОСОБА_1 , а тому суд вважає, що в задоволенні заяви про заміну стягувача слід відмовити з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 353, 354, 442ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс» про заміну стягувача відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: А.В. Плінська