Справа № 161/99/26
Провадження № 2/161/2361/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 березня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Шестерніна В.Д.

за участю секретаря Мельник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог

31.12.2025 АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» через систему «Електронний суд» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.08.2025 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chery QQ, д.н.з. НОМЕР_1 , вчинив дорожньо-транспортну пригоду за участю іншого транспортного засобу Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок дтп транспортний засіб Mazda 3 отримав механічні пошкодження. Винним в дтп є відповідач. На момент вчинення дтп цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу, була застрахована у АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс».

Оскільки транспортний засіб Mazda 3 був застрахований у АТ «Страхова група «ТАС», то останнє виплатило потерпілому страхове відшкодування та отримало право вимоги до позивача (в порядку суброгації).

Позивач виплатив АТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 120 607,70 грн.

Оскільки відповідач вчинив дтп, керючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, то позивач просив суд стягнути з нього на свою користь виплачене страхове відшкодування (в порядку регресу) та покласти на нього судові витрати.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 07.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Процесуальні перешкоди для розгляду справи за відсутності учасників справи відсутні.

Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІV.Фактичні обставини справи

09.08.2025 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Chery QQ, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 (заява про настання події від 11.08.2025, а.с. 15-16).

Внаслідок дтп транспортний засіб Mazda 3 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками (протокол огляду колісного транспортного засобу від 12.08.2025, а.с. 26 зворот-28). Власником транспортного засобу Mazda 3 є ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а.с. 16 зворот-17).

Винним у вчиненні дтп є ОСОБА_1 . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2025 у справі №161/18535/25 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 130 КУпАП (а.с. 10).

На час вчинення дтп цивільно-правова відповідальність власника (володільця) транспортного засобу Chery QQ була застрахована у АТ «Страхова компанія» «ББС Іншуранс». Розмір франшизи - 3 200 грн. (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-223587047, а.с. 11).

На час вчинення дтп цивільно-правова відповідальність власника (володільця) транспортного засобу Mazda 3 була застрахована у АТ «Страхова група «ТАС» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-225861197, а.с. 13).

Крім відповідальності, у власника (володільця) транспортного засобу Mazda 3 був застрахований у АТ «Страхова група «ТАС» і сам транспортний засіб на підставі договору комплексного страхування від 27.12.2024 №FO-02261186 (а.с. 14).

Вартість транспортного засобу Mazda 3 до дтп становить 205 703,40 грн. (звіт №1472 від 25.08.2025, а.с. 19 зворот-39).

Вартість транспортного засобу Mazda 3 після дтп (вартість пошкодженого т/з) становить 81 895,70 грн. (висновок від 26.08.2025, а.с. 39 зворот-43).

04.09.2025 потерпілий ОСОБА_3 звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 44).

10.09.2025 АТ «Страхова група «ТАС» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 123 807,70 грн. (страховий акт №25131/16/925 від 08.09.2025, а.с. 45, платіжна інструкція №76456 від 10.09.2025, а.с. 46).

01.10.2025 АТ «Страхова група «ТАС» звернулося до АТ «Страхова компанія» «ББС Іншуранс» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 12).

07.10.2025 АТ «Страхова компанія» «ББС Іншуранс» виплатило АТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 120 607,70 грн. (страховий акт №162123/1, а.с. 8 зворот, розрахунок страхового відшкодування від 06.10.2025, а.с. 9, платіжна інструкція №295962 від 07.10.2025, а.с. 7).

V.Мотиви суду та застосоване законодавство

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

За загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.

Суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоро`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.

Договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів (ч. 1 ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п. 6 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2004 №3720-IX (введений в дію 01.01.2025) договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі по тексту - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, в тому числі, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пп. «а» п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду , якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.

Відповідач ОСОБА_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої була заподіяна шкода майну потерпілого ОСОБА_2 (шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу). Винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є відповідач. Дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком.

Страховик потерпілого (АТ «Страхова група «ТАС») на підставі договору про добровільне страхування майна відшкодував йому (потерпілому) 123 807,70 грн., тобто різницю між вартістю автомобіля до та після дтп (205 703,40 грн. - 81 895,70 грн.). Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу, була застрахована, то страховик потерпілого звернувся зі зворотною вимогою (в порядку субгрогації) до його страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Страховик винної особи (АТ «Страхова компанія» «ББС Іншуранс») виплатив страхове відшкодування страховику потерпілої особи (за мінусом франшизи) в розмірі 120 607,70 грн. (123 807,70 грн. - 3 200 грн.).

Оскільки відповідач спричинив дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, то позивач набув право зворотної вимоги (регресу) до нього, як заподіювача шкоди, на суму виплаченого страховику потерпілого страхового відшкодування.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити.

VI.Судові витрати

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Позивач заявив до стягнення 15 000 витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність №230 від 15.12.2023 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 49-50).

Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо (постанова ВС від 01.10.2018 у справі №569/17904/17).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова ВС від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час розгляду справи у встановлений процесуальним законодавством строк позивач не надав суду ні доказів надання правничої допомоги (фактичної передачі наданих адвокатом послуг, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором), ні доказів на підтвердження витрат, понесених на надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження надання правничої допомоги (договору надання правничої допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності (постанова Верховного Суду від 20.07.2021 у справі №922/2604/20).

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 273, 280, 284, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 120 607,70 грн. (сто двадцять тисяч шістсот сім гривень, 70 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Відмовити Акціонерному товариству «Страхова компанія «ББС Іншуранс» у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем та третьою особою до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін та інших учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Білоруська, 3; код в .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата складення повного заочного рішення суду - 09.03.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін