Справа № 212/3092/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу Рибкіна Н.М. розглянувши заяву представника позивача адвоката Салманової-Похилої Фатіми Абдурахманівни, яка діє в інтересах заявниці ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3 особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Покровської районної у м. Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника Салманова-Похила Ф.А. звернулася до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3 особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Покровської районної у м. Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів.

В заяві зазначає, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 являються батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період з 2022 року по 2026 рік за взаємною згодою обох батьків дитина проживала почергово з матір`ю та батьком, спілкуванню батьку з дитиною вона не перешкоджала. 05.02.2026 року позивач погодилась, щоб дитина погостювала у батька та його матері, однак починаючи з 15.02.2026 року їй не відомо місце знаходження дитини, не має змоги побачитись з нею, тому звернулась до суду з позовом про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів.

У заяві про забезпечення позову представник позивача зазначає, що у позивача є підстави вважати, що такі незаконні дії, як приховування від неї дитини, обман, зумовлені наміром вивезти дитину за кордон без згоди матері і в подальшому виконання рішення суду буде неможливе. А також, з метою запобігання втрати емоційного контакту з малолітньою дитиною, запобігання погіршенню психоемоційного зв`язку між матір`ю і сином до моменту вирішення справи по суті просить прийняти заходи забезпечення позову:

-заборонити перетинання державного кордону неповнолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 чи будь-якому іншому супроводі без згоди матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-заборонити відповідачу чинити перешкоди як в телефонному режимі так і особисто у спілкуванні дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 шляхом встановлення побачень до моменту вирішення справи по суті, та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 : кожного першого, другого, третього та четвертого тижня місяця з 18-00 неділі до 09-00 наступної суботи без присутності батька, у місці проживання матері або в іншому місці на розсуд матері дитини в місцях відпочинку, розважальних центрах, парках та інших громадських місцях.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

10.03.2026 протоколом передачі раніше визначеному складу суду заяву передано в провадження судді Рибкіної Н.М.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та доводи в її обґрунтування, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони у справі мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач стверджує, що на теперішній час дитина ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_2 , адреса їй не відома, дитину від неї приховують.

Між батьками виник спір стосовно відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частини перша й друга статті 149 ЦПК України).

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особи, які беруть участь у справі, мають можливість уникнути реальних ризиків утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечений судовий захист законних прав, свобод та інтересів цих осіб. Важливим є об`єктивне існування таких ризиків, а також те, що застосування заходів забезпечення позову дійсно необхідне, що без їхнього застосування права, свободи та законні інтереси заявника клопотання будуть порушені, що підтверджують належні та допустимі докази. Також важливо, щоб цей заявник не мав на меті зловживання процесуальними правами та порушення законних прав іншого учасника справи, до якого мають бути застосовані зазначені заходи. Його метою має бути створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, механізм забезпечення позову передбачає, що учасники спору повинні: належно обґрунтувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову; зазначити обставини, які засвідчують те, що невжиття такого заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтвердити такі обставини належними та допустимими доказами (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20).

Заходи забезпечення позову суд вживає для того, щоб гарантувати виконання його можливого рішення. Такі заходи належить застосовувати лише за необхідності, оскільки безпідставне звернення до них може зумовити порушення прав та законних інтересів інших осіб, зокрема учасників справи. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має: з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження його вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що у сторін дійсно є спір й існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; встановити обсяг позовних вимог, дані про відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, цим вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття відповідних заходів із тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування останніх зумовлюється обставинами справи, за яких незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що зустрічі та спілкування одного з батьків із дитиною є співмірним заходом забезпечення позову про визначення місця проживання дитини (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19, від 24 лютого 2022 року у справі № 361/8355/21, від 5 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо його застосування забезпечує: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17).

Вжиття заходів забезпечення позову у спорах щодо фізичної опіки над дітьми спрямоване на недопущення чи припинення дій одного з батьків, які порушують права іншого на участь у вихованні дитини, контакт з нею. Відчуження одного з батьків можна охарактеризувати як форму психологічного насильства, яке проявляється у необґрунтованому звинуваченні у застосуванні стосовно дитини насильства іншим з батьків або звинуваченні у жорстокій та насильницькій поведінці до одного з батьків, переконанні дитини у тому, що контакт з іншим з батьків є несприятливим для неї, нав`язуванні дитині відчуття, що вона знаходиться в небезпеці під час контакту з одним з батьків, необґрунтованих звинуваченнях на адресу бабусі й дідуся, інших членів сім`ї, зміна місця проживання без попереднього обговорення тощо.

Підстави забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.

Батьківські повноваження належать обом батькам однаковою мірою. Дитина, як правило, однаково любить обох батьків та потребує турботи та підтримки кожного з них.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 зазначено, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямоване на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Батько/матір, які на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживають окремо від дитини, також мають право на особисте спілкування з дитиною, а матір/батько не має права перешкоджати батьку/матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2024 року по справі № 357/14099/23 зауважує, що заходи забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи проживає окремо від дитини. Такі заходи спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з тим із її батьків, з ким вона на час вирішення спору не проживає.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення матері можливості бачитися та спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_5 , який проживає з батьком, з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними відносин на період розгляду справи у суді. Такі зустрічі мають сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері з його сином, і це відповідатиме найкращим інтересам останнього.

У заяві представник позивача ОСОБА_6 просить забезпечити позов шляхом встановлення побачень до моменту вирішення справи по суті та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 : кожного першого, другого, третього та четвертого тижня місяця з 18-00 неділі до 09-00 наступної суботи без присутності батька, у місці проживання матері або в іншому місці на розсуд матері дитини в місцях відпочинку, розважальних центрах, парках та інших громадських місцях.

Позивач стверджує, що на теперішній час дитина ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_2 , адреса їй не відома, дитину від неї приховують.

З урахуванням тривалості судового розгляду справ цієї категорії існує ризик поступової втрати емоційного та психологічного зв`язку між матір`ю та сином, що у подальшому може істотно ускладнити виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Вжиття заходів забезпечення позову спрямоване не на вирішення спору по суті, а на збереження існуючих сімейних зв`язків, забезпечення рівності батьківських прав та дотримання найкращих інтересів дитини шляхом тимчасового врегулювання її спілкування з матір`ю на час розгляду справи.

Запропонований захід забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам, має тимчасовий характер, не порушує прав відповідача та спрямований виключно на забезпечення регулярного контакту дитини з обома батьками до ухвалення остаточного рішення у справі.

Суд вважає, що у межах запропонованого позивачем способу забезпечення позову доцільним є зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 як в телефонному режимі так і особисто та визначити запропонований спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 : кожного першого, другого та третього тижня місяця з 18-00 неділі до 09-00 наступної суботи без присутності батька, у місці проживання матері або в іншому місці на розсуд матері дитини в місцях відпочинку, розважальних центрах, парках та інших громадських місцях, оскільки батьківські повноваження належать обом батькам однаковою мірою.

При розгляді вимоги заяви про забезпечення позову про заборону перетинання державного кордону малолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 чи будь-якому іншому супроводі без згоди матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19) про те, що суди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі № 369/7253/23 (провадження № 61-15450св24) та 17 вересня 2025 року № 201/10068/24 (провадження № 61-1584св25).

Суд вважає за необхідне зазначити, що Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 № 724) визначено, що виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Верховний Суд у своїх постановах від 09.02.2023 у справі № 753/572/20, від 14.06.2023 у справі № 760/31518/21 зауважив, що з огляду на введення воєнного стану в Україні, при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Наявний ризик реальної загрози неправомірного вивезення дитини має бути доведений належними і допустимими доказами. Сам факт ймовірного наміру батька виїхати за межі України без вчинення інших дій направлених на перетин кордону, не вказує безумовно про порушення батьківських прав і прав дитини в майбутньому.

За таких обставин, суддя вважає, що у даній справі забезпечення позову шляхом обмеження права малолітньому ОСОБА_7 у супроводі батька ОСОБА_2 , чи будь-якому іншому супроводі без згоди матері ОСОБА_1 на виїзд за межі України є неможливим, оскільки обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам статті 149,150 ЦПК України та статті 33 Конституції України.

Таким чином, заява представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як в телефонному режимі так і особисто до вирішення справи по суті.

Визначити спосіб і час спілкування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожного першого, другого та третього тижня місяця з 18-00 неділі до 09-00 наступної суботи без присутності батька, у місці проживання матері або в іншому місці на розсуд матері дитини в місцях відпочинку, розважальних центрах, парках та інших громадських місцях до вирішення справи по суті.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Представник заявника: адвокат Салманова-Похила Фатіма Абдурахманівна, адреса офісу м.Одеса, вул Марсельська 42/101;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

3 особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

Виконавчий комітет Покровської районної у м. Кривому Розі ради, адреса місцезнаходження: м. Кривий Ріг вул. Костя Гордієнка, 2;

Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Євгенія Танцюри, 22.

Ухвала суду складена та підписана без її проголошення 11.03.2026 року.

Суддя Н. М. Рибкіна