Суддя Шевченко С. В.
Провадження № 2/644/1184/26
РІШЕННЯ

іменем України

11 березня 2026 року Індустріальний районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Шевченка С.В., за участі: позивача та його представника адвоката Кіслової О.О., представника відповідачки адвоката Смородського О.Г., секретаря с/з Рибалка В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення порядку спілкування з дітьми

у с т а н о в и в :

У позові ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визначити наступній спосіб участі у вихованні дітей:

-необмежене спілкування батька з дітьми особисто, засобами телефонного та інших засобів зв`язку;

-систематичні побачення батька з дітьми та відвідування дітьми місця проживання батька кожного тижня з 18 год. п`ятниці до 18 год. неділі;

-можливість щорічно особисто зустрічатися та спілкуватися з дітьми не менше 3 (трьох) годин протягом дня в День народження дітей та у дні офіційних свят;

-можливість спільного відпочинку з дітьми щорічно 15 (п`ятнадцять днів) поспіль в період шкільних літніх канікул.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він з відповідачкою перебували у шлюбі з 28.01.2023 року і є батьками трьох неповнолітніх дітей. 01.07.2024 року шлюб між ними був розірваний. З початком повномасштабного вторгнення рф, відповідачка з дітьми виїхала до Республіки Польща. Деякий час він спілкувався з дітьми за допомогою телефонного та відео зв`язку. Проте на початку 2024 року між ним та відповідачкою почалися непорозуміння щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Діти припинили спілкування з ним через вплив матері. Всі його спроби відновити спілкування позитивного результату не дали.

Відповідачка проти позову заперечувала. Посилалась на те, що позивач впродовж всього час їх спільного проживання дітьми не цікавився, участі у вихованні та утриманні дітей не приймав, вчиняв фізичне та психологічне насильство щодо дітей. Також відповідачка наголошувала на тому, що від спілкуванні з батьком у дітей спостерігається пригнічений психічний стан, діти не бажають й бояться спілкуватися з ним.

Представник Департаменту служб у справах дітей ХМР до суду не прибув, письмових пояснень по суті позову третя особа не подала.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 01.07.2024 року шлюб між батьками дітей був розірваний. Діти проживають з матір`ю й наразі перебувають у Республіці Польща.

Наведені обставини сторонами не оспорювались.

Позиція відповідачки, яка викладена у відзиві на позов, свідчить про її небажання щодо спілкування дітей з батьком.

Наведене свідчить, що між сторонами виник спір щодо реалізації прав батьків.

Для вирішення спірних правовідносин суд застосовує викладені нижче норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до абз.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько, мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 15 вказаного закону передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Стаття 159 СК України передбачає порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції).

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.

Аналізуючи доводи сторін, які ними викладені як на обґрунтування позовної вимоги, так і на обґрунтування заперечень проти позову, суд доходить висновку, що між сторонам існує міжособистісний конфлікт. При цьому, на переконання суду, обмеження прав батька на спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, не має бути важелем впливу у такому конфлікті.

Статтями 76-81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачкою не надано достовірних доказів на підставі яких можливо дійти обґрунтованого висновку, що спілкування батька з дітьми призводить до негативних наслідків для останніх і суперечить їх інтересам.

Надані відповідачкою копії консультативних висновків про психологічний стан здоров`я дітей мають загальний характер і не підтверджуть причинно-наслідкового зв`язку між наявними психо-емоційними та нервовими розладами у дітей та спілкуванням з батьком чи будь-яким іншим його впливом.

Також суд зауважує, що з висновку приватного психіатра, який наданий відповідачкою, є незрозумілим, яким чином психіатром встановлений прямий зв`язок між початковими психічними та нервовими розладами, які ним діагностовані у ОСОБА_9 , та спілкуванням з батьком, адже висновок не містить посилань на дослідження та оцінку медичної документації пацієнтки, а простого опитування дитини вочевидь недостатньо для таких категоричних висновків.

З огляду на викладене вище, суд не вбачає правових підстав для обмеження позивача у спілкуванні з дітьми.

Визначаючи спосіб та порядок спілкування батька з дітьми, суд виходить з принципів розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дітей, підтримку зв`язків між двтьми та батьком.

Поряд з цим, суд відхиляє вимоги позивача про встановлення таких способів спілкування з дітьми, які характеризуються «необмеженістю» та «систематичністю», оскільки вони мають характер необмеженості у часі, що може призвести до зловживань та нових конфліктів між батьками дітей.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 153, 157, 159 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 13, 77, 79, 81, 89, 263-264 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у способах і порядку, які визначені судом.

Визначити ОСОБА_1 такі способи участі у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме:

особисті побачення з дітьми за місцем їх проживання: щовівторка та щочетверга з 18:30 до 20:00, у І і III суботу та II і IV неділю місяця - з 10:00 до 15:00 з можливістю відвідування місць громадського відпочинку та культурно-розважальних закладів;

особисті побачення у дні народження дітей щорічно протягом 2-х годин за місцем проживання дитини іменинника або у іншому місці (за домовленістю між батьками);

спільний відпочинок з дітьми в період літніх шкільних канікул щорічно впродовж 15 днів.

Порядок виконання визначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном.

На час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, зобов`язати матір дітей ОСОБА_2 організовувати спілкування дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_1 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони щовівторка та щочетверга у період часу з 19:00 до 20:00.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 грн 20 коп. судових витрати з оплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 11.03.2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя С.В. Шевченко