ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року

м. Черкаси

Справа № 704/495/25
Провадження № 22-ц/821/418/26
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Діхтяренко Майя Валентинівна,

відповідач: ОСОБА_2 ,

представник відповідача: адвокат Тригуб Оксана Миколаївна,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 адвоката Тригуб Оксани Миколаївни на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2025 року (ухваленого під головуванням судді Дьяченка Д.О. в приміщенні Тальнівського районного суду Черкаської області) у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та утримання дружини, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

27 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та утримання дружини.

Подана заява мотивована тим, що з 16.12.2002 вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Відповідач перебуває на службі в ЗСУ, отримує кошти, однак добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Вказує, що у 2023 році вона тяжко захворіла на онкологічне захворювання, має інвалідність та через хворобу не може працювати і забезпечувати себе та сина на попередньому рівні.

На підставі наведеного, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше частини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення сином повноліття та стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі частини усіх видів заробітку відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.04.2025.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 2 422,40 грн судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріально її не забезпечує, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив із того, що скільки позивачка є особою з інвалідністю і через наявність захворювань вона втратила частину працездатності, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу дружині, оскільки є чоловіком працездатного віку, не надав доказів щодо свого місця роботи, служби чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості, не надав відомостей про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, а також не надав будь - яких інших доказів, які б давали підстави вважати про неможливість надання ним допомоги на утримання дружини, то зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання чоловіком матеріальної допомоги дружині щомісячно, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині також підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 21 січня 2026 року через засоби поштового зв`язку, представник ОСОБА_2 адвокат Тригуб О.М., вважаючи рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дружини незаконним, необгрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2025 року в частині стягнення витрат на утримання дружини та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову або змінити рішення в цій частині, встановивши стягнення аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що помилковим є висновок суду щодо неможливості позивача працювати і забезпечувати себе, оскільки позивач працює продавцем в магазині та отримує крім заробітної плати, пенсію по інвалідності.

Крім того, судом не враховано, що розмір аліментів на дружину у розмірі частки від доходу та визначений судом розмір аліментів на дитини , разом складатимуть 50 % доходу відповідача, що є необгрунтованим фінансовим навантаженням, порушує баланс інтересів сторін та суперечить принципам розумності та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 23 лютого 2026 року , представник ОСОБА_1 адвокат Діхтяренко М.В., вважаючи доводи апеляційної скарги необгрунтованими, просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

Фактичні обставини справи

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.12. 2002.

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 04.10.2019, вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дата реєстрації 28.05.1991.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії №5871 від 16.05.2025 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

Відповідно до довідки форми ОК-5 вбачається, що за звітний період 2023 року відповідачем ОСОБА_2 було отримано пенсію у розмірі 498 943,50 грн, за звітний період 2024 року відповідачем було отримано пенсію у розмірі 618 905,61 грн, а на дату формування виписки 05.03.2025, за звітний період 2025 року відповідачем було отримано дохід у розмірі 0,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, тому рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в апеляційному порядку не переглядається.

В повній мірі зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати.

Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

Аналіз норм СК України свідчить, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо:

1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час;

2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення;

3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу;

4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

В розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності (онкологічного захворювання) така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.

З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Із матеріалів справи вбачається, що 02.05.2024 позивачу встановлено інвалідність ІІ групи загального захворювання до 01.06.2025.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії №5871 від 16.05.2025 ОСОБА_1 з 30.06.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. Висновок: захворювання пов`язане з впливом радіоактивного опромінення внаслідок аварії на ЧАЕС.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження розміру пенсії, яку отримує позивачка.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що відповідач має дохід не лише у вигляді пенсії, а й заробітної плати.

Сторона позивача у відзиві на апеляційну скаргу не заперечувала той факт, що позивачка працює, проте зазначала, що розмір її заробітної плати становить мінімальний.

Разом з тим, не надала доказів на підтвердження зазначеного.

Також в матеріалах справи міститься довідка Форми ОК-5 відповідача ОСОБА_2 , з якої вбачається, що в період з 2022 по 2024 роки він отримував дохід, зокрема, за звітний період 2022 року було отримано пенсію у розмірі 444 458,89 грн, за звітний період 2023 року було отримано пенсію у розмірі 498 943,50 грн, за звітний період 2024 року було отримано пенсію у розмірі 618 905,61 грн, а на дату формування виписки 05.03.2025, за звітний період 2025 року відповідачем було отримано дохід у розмірі 0,00 грн.

Із наведеного слідує, що позивач дійсно має статус особи з інвалідністю ІІІ групи, отримує виплати : пенсію по інвалідності та заробітну плату, проте не відомий загальний дохід позивача, але на переконання колегії суддів, вказаний розмір перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (2 361,00 грн відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік») та відсутність належних доказів , які б свідчили про реальні додаткові витрати на лікування чи інші життєво необхідні потреби, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових передумов для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини.

Колегія суддів зауважує, що обов`язковою умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя є необхідність у такій допомозі.

При зверненні із вимогою про стягнення аліментів на утримання дружини, стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження того, що вона є особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Долучені позивачем до відзиву на апеляційну скаргу огляд лікаря хірурга онколога та консультативний висновок спеціаліста №76/19-68 від 12.02.2025, не підтверджують здійснення реальних витрат на лікування чи інших життєво необхідних потреб, що перевищують розмір доходу позивача, вони лише свідчать про те, що дійсно в 2023 році у позивача було виявлено онкологічне захворювання і їй було встановлено групу інвалідності безстроково.

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини не знайшли свого об`єктивного підтвердження у представлених суду доказах, а тому вважає необхідним відмовити у задоволенні даної вимоги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Тригуб Оксани Миколаївни задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2025 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 17.04.2025 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовити.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко