ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 636/2278/25
Номер провадження 22-ц/818/947/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 серпня 2025 року в складі судді Золотоверхої О.О. по справі № 636/2278/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 100623470, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн строком на 14 днів з процентами за його користування у розмірі, обумовленому договором. 16 липня 2024 року право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідачка умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за нею обліковується заборгованість у розмірі 54 682,25 грн, з яких 13 691,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 38 141,25 грн заборгованість за відсотками та 2850,00 грн за комісією.

Посилаючись на вказані обставини ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 100623470 від 13 грудня 2021 року у розмірі 54 682,25 грн, а також судовий збір.

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 надала до суду пояснення, в яких вказала, що кредит було надано строком на 14 днів: з 13 грудня 2021 року до 27 грудня 2021 року, отже, проценти за користування коштами можуть бути нараховані лише в межах цього строку. Також посилалась на пропуск строку позовної давності.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20 серпня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 100623470 від 13 грудня 2021 року у розмірі 54 682,25 грн та суму судових витрат у розмірі 3028,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору у неї утворилась заборгованість, що підлягає стягненню з неї на користь позивача як нового кредитора. Строк позовної давності не пропущений, враховуючи його зупинення на час дії воєнного стану.

На вказане судове рішення через суд першої інстанції 18 вересня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заборгованість за відсотками може бути стягнута лише в межах строку кредитування з 13 по 27 грудня 2021 року. Також посилалась на пропуск строку позовної давності, оскільки заборгованість обліковується з 13 грудня 2021 року, а позов подано до суду у березні 2025 року.

06 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просило залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Відзив мотивовано тим, що строк позовної давності не пропущений з урахуванням його продовження на час дії карантину і зупинення під час воєнного стану.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 серпня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 100623470, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 15 000,00 грн строком на 14 днів з датою повернення 27 грудня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом (а. с. 5-9).

Умовами договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 2850,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1).

Проценти за користування кредитом складають 4200,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2, 2.3 цього Договору (п. 1.5.2, 1.7 договору).

Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.3.1 продовження вказаного в п. 1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах.

Пунктом 2.2.1. передбачено, що Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору.

Пунктом 2.3.1.1. договору передбачено порядок пролонгації на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Кредит може бути продовжено на 3, 7 або 15 днів. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п.1.5.2 Договору.

Умовами п. 2.3.1.2. договору визначено порядок пролонгації на стандартних (базових) умовах. Так, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному:

а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил;

б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору.

Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.

Таким чином, сторонами погоджено, що строк користування кредитом автоматично продовжується у разі продовження позичальником користування кредитними коштами, що не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника.

Відповідно до п. 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Додатками до кредитного договору є графік платежів від 13 грудня 2021 року та паспорт споживчого кредиту № 100623470, який містить умови, аналогічні умовам договору (а.с. 9 зворот - 10).

Відповідно до платіжного доручення № 36527971 від 13 грудня 2021 року кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн перераховано ТОВ «Мілоан» отримувачу ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням: кошти згідно договору (а.с. 11).

16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги за кредитними договорами за переліком згідно реєстру боржників (а.с. 13-15).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № від 13 грудня 2021 року в сумі 54 682,25 грн, з яких: 13 691,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 38 141,25 грн - сума заборгованості за відсотками, 2850,00 грн - сума заборгованості за комісією (а.с. 16).

На час укладання вказаного договору факторингу заборгованість ОСОБА_1 становила 54 682,25 грн, з яких: 13 691,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 38 141,25 грн - сума заборгованості за відсотками, 2850,00 грн - сума заборгованості за комісією, що підтверджується розрахунком ТОВ «Мілоан». Відсотки за користування кредитом нараховувались до 24 лютого 2022 року. При цьому, 26 грудня 2021 року нараховано і сплачено комісію за управління та обслуговування кредиту у розмірі 450,00 грн та тіло кредиту у розмірі 450,00 грн, а також 675,00 грн процентів. 30 грудня 2021 року нараховано і сплачено комісію за управління та обслуговування кредиту у розмірі 436,00 грн, а також тіло кредиту у розмірі 436,00 грн і 723,00 грн процентів. 02 січня 2022 року нараховано і сплачено комісію за управління та обслуговування кредиту у розмірі 423,00 грн, а також тіло кредиту у розмірі 423,00 грн, а також 736,00 грн процентів (а.с. 17).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору про споживчий кредит № 100623470, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Мілоан» 13 грудня 2021 року, вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору (п. 6.2 договору), і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Отже, відповідачка уклала електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Факти укладення договору, отримання кредитних коштів у розмірі 15 000,00 грн, неповернення кредиту та відступлення права вимоги позивачу відповідачка не заперечує, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині розміру заборгованості за відсотками за користування кредитом і незастосуванням наслідків спливу строку позовної давності.

Заперечуючи проти розміру нарахованих відсотків відповідачка посилалась на те, що строк кредитування становить 14 днів - до 27 грудня 2021 року, тобто проценти за користування кредитом нараховувались поза межами строку дії договору.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.

З умов договору про споживчий кредит № 100623470 від 13 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 вбачається, що позичальниці надано кредит у розмірі 15 000,00 грн строком на 14 днів з датою повернення 27 грудня 2021 року.

Разом з тим, умовами договору передбачено два випадки збільшення строку кредитування: за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів та на базових умовах на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування.

При цьому, якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 договору, тобто 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Оскільки отримані кредитні кошти не були повернуті ОСОБА_1 до 27 грудня 2021 року, а також ОСОБА_1 тричі (26 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року та 02 січня 2022 року) сплачувала комісію за пролонгацію, то відповідно до вказаних умов договору відбулась пролонгація строку кредитування, що не міг перевищувати ще 60 днів.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що станом на момент укладення договору про споживчий кредит від 13 грудня 2021 року, положення Закону України "Про споживче кредитування" не містили заборони щодо встановлення умов у договорі про продовження строку користування (пролонгації) кредитними коштами.

Таким чином, відсотки за користування кредитом протягом встановленого умовами кредитного договору строку розраховувались з 14 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року (14 + 60 = 74 дні) за ставками 2% (з 14 грудня 2021 року по 05 січня 2021 року) та 5% (з 06 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року) від фактичного залишку кредиту.

З розрахунку ТОВ «Мілоан» вбачається, що нараховані відсотки:

з 14 грудня 2021 року по 26 грудня 2021 року у розмірі по 300,00 грн (всього 3900,00);

з 27 грудня по 30 грудня 2021 року у розмірі по 291,00 грн (всього 1164,00),

з 31 грудня 2021 року по 02 січня 2022 року у розмірі по 282,28 грн (всього 846,84),

з 03 січня 2022 року по 05 січня 2022 року у розмірі по 273,82 грн (всього 821,46),

з 06 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року у розмірі по 684,55 грн (всього 34 227,50),

04 березня 2022 року проценти зменшені на суму 684,55 грн.

При цьому, позичальницею сплачено тіло кредиту загалом у розмірі 1309,00 грн (450,00 + 436,00 + 423,00), а також процентів на суму 2 134,00 грн (675,00 + 723,00+ 736,00).

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за основним боргом становить 13 691,00 грн (15 000,00 1309,00) та за процентами 38 141,25 грн (3900,00 + 1164,00 + 846,84 + 821,46 + 34 227,50 684,55 2134,00).

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за основним боргом і несплаченими відсотками за користування кредитом загалом у розмірі 51 832,25 грн у межах 74-денного строку нарахування (з урахуванням пролонгації), що узгоджується з умовами кредитного договору.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати пропущеним строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).

Як встановлено судом, строк кредитування за договором № 100623470 від 13 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 з урахуванням його пролонгації тривав до 24 лютого 2022 року, і саме з наступного дня від цієї дати позивач вправі вважати свої права порушеними. Оскільки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подано позов до суду поштою 05 лютого 2025 року (а.с. 35), то трирічний строк позовної давності не пропущений.

Крім того, з 24 лютого 2022 року дотепер в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (з наступними змінами).

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказаний Закон набрав чинності 17 березня 2022 року.

Наведене свідчить, що законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своєї прав та інтересів.

Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України втратив чинність з 04 вересня 2025 року на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року, проте діяв на час звернення позивача до суду та ухвалення оскаржуваного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо пропуску позивачем строку позовної давності колегія суддів відхиляє.

Разом з тим, згідно частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись вказаною нормою, щодо вимог товариства про стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати комісії колегія суддів виходить з такого.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Отже, умови договору про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які кредитор здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними.

Встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок, та є нікчемною.

Таким чином, вказана комісія у сумі 2850,00 грн стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача не підлягає, та в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає зміні зі зменшенням суми заборгованості за договором споживчого кредиту, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», з 54 682,25 грн до 51 832,25 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплачено 3028,00 грн судового збору (а.с. 1). Оскільки позов задоволено частково, на 94,8%, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в розмірі 2 870,54 грн (3028,00 х 94,8%).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 4542,00 грн (а.с. 71а). Враховуючи, що її апеляційну скаргу задоволено частково, на 5,2%, позивачем має бути компенсовано їй судовий збір у розмірі 236,18 грн (4542,00 х 5,2%).

Шляхом взаємозаліку вказаних сум з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 634,36 грн (2870,54 236,18).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 серпня 2025 року змінити, зменшивши суми, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»: суму заборгованості за договором про споживчий кредит № 100623470 від 13 грудня 2021 року з 54 682,25 грн до 51 832 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот тридцять дві) грн 25 коп, а також судового збору - з 3028,00 грн до 2634 (дві тисячі шістсот тридцять чотири) грн 36 коп.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за комісією відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук