ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/1050/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2025 року в складі судді Агапова Р.О. по справі № 635/14100/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 3917250 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 13 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 через провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на строк 360 днів з 22 серпня 2023 року по 16 серпня 2024 року, стандартна процентна ставка 2% та знижена процента ставка 1,4% в день із застосуванням в межах строку кредиту.

За період з 22 серпня 2023 року по 24 травня 2024 року первісним кредитором нараховано проценти за користування грошовими коштами у загальній сумі 69 418,26 грн.

Відповідачкою сплачено у рахунок погашення тіла кредиту 0,01 грн, процентів - 5460,00 грн, однак повністю заборгованість не погашена. Станом на 24 травня 2024 року загальна сума заборгованості відповідачки за договором № 3917250 від 22 серпня 2023 року склала 76 958,25 грн, з яких за тілом кредиту - 12 999,99 грн, за процентами - 63 958,26 грн.

24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», укладено договір факторингу № 24/05/2024, у відповідності до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки.

Зазначило, що станом на дату укладання договору факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року строк дії кредитного договору № 3917250 від 22 серпня 2023 року не закінчився, а тому в межах строку дії договору у період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року (60 календарних днів) ним здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 2% у сумі 15 600,00 грн.

Таким чином, відповідачка має заборгованість за договором № 3917250 від 22 серпня 2023 року у загальній сумі 92 558,25 грн, з яких: 12 999,99 грн - тіло кредиту; 63 958,26 грн - проценти, нараховані первісним кредитором, 15 600,00 грн - проценти, нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 92 558,25 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

13 червня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідачки адвокат Здєльник С.І. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині заборгованості за процентами у розмірі 2% в день на загальну суму 79 558,26 грн і витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Відзив мотивовано тим, що 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, яким внесені зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Оскільки договір № 3917250 про надання споживчого кредиту з відповідачкою укладений 22 серпня 2023 року, строки повернення кредиту становлять 360 днів, при цьому максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, то умови кредитного договору про нарахування денної процентної ставки 2 % не відповідають чинному законодавству. Крім того, умови договору, за якими фактичний розмір процентів перевищує тіло кредиту більше ніж в шість разів, є надмірним навантаженням, явно непропорційним і несправедливим в сенсі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором кредиту № 3917250 від 22 серпня 2023 року у сумі 83 358,25 грн, з яких 12 999,99 грн - сума основного боргу та 70 358,26 грн - заборгованість по відсоткам, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 181,62 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн, в іншій частині - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею своїх зобов`язань за кредитним договором у неї утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами, що підлягають стягненню з неї на користь позивача як нового кредитора. При цьому, проценти за період з 22 квітня 2024 року по 22 липня 2024 року перераховані судом за ставкою 1,5% у зв`язку з обмеженнями, запровадженими Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Судові витрати на правничу допомогу стягнуті з урахуванням заперечень відповідачки, часткового задоволення позову, обсягу фактично наданих послуг, а також принципів розумності і справедливості.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 11 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Здєльник С.І. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не забезпечив відповідачці (її представнику) можливості для явки 11 вересня 2025 року на 10:50 в суд, підготовки до участі в судовому розгляді справи, можливості ознайомитися зі справою у повному обсязі в електронному кабінеті в системі ЕСІТС або поштовим відправленням у письмовій формі, чим порушив принцип змагальності та рівності сторін. 10 вересня 2025 року суд сформував у електронному суді в системі ЕСІТС електронну повістку про виклик учасників справи до суду на 11 вересня 2025 року на 10:50, тобто за одну добу до розгляду справи. Позивачем не надано належних доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором, оскільки до позову не наданий повний реєстр боржників до договору факторингу, натомість наданий лише витяг з нього, який не містить будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, підпису уповноваженої особи первісного кредитора. Фактор (клієнт) не повідомили споживача ОСОБА_1 про відступлення права вимоги іншій особі у належний спосіб - за місцем її проживання, зазначеним у кредитному договорі, тож вона має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання є належним, а додаткові нарахування фактором процентів за стандартною ставкою 2 % у сумі 15 600,00 грн за період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року не підлягають стягненню. Суд вийшов за межі позовних вимог, стягнувши проценти за період з 22 квітня 2024 року по 22 липня 2024 року (за 92 дні) в той час як позивач просив суд стягнути проценти за період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року (за 60 днів). Надані позивачем письмові докази не відповідають критерію достовірності та допустимості, їх неможливо прочитати. У рішенні суду вказані ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» і ТОВ «АВЕНТУС Україна», які не мають жодного відношення до справи.

07 листопада 2025 року від позивача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, стягнути з відповідачки судові витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8000,00 грн. Відзив мотивовано тим, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, процедура укладання електронного кредитного договору детально описана в позовній заяві. Сума заборгованості за договором № 3917250 від 22 серпня 2023 року розрахована у відповідності до умов договору. Нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту. ТОВ «Лінеура Україна» повідомило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про те, що в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами до яких передані новому кредитору, проінформовано про відступлення права грошової вимоги за договорами та передачу персональних даних із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS - повідомлень. Враховуючи вищезазначене, відповідачку належним чином повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором.

13 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачки адвоката Здєльника С.Є. надійшли додаткові пояснення, в яких він наголосив на істотному дисбалансі договірних прав та обов`язків споживача, адже розмір процентів перевищує тіло кредиту більше ніж в шість разів.

15 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачки адвоката Здєльника С.Є. надійшли додаткові пояснення, в яких він підтримав доводи апеляційної скарги. Вказав, що відповідачка не отримувала копію позовної заяви; суд першої інстанції не відреагував на його клопотання про долучення всіх матеріалів справи до електронного кабінету, направив на його електронну пошту копію позовної заяви без додатків. До того ж, повістка на 11 вересня 2025 року сформована лише 10 вересня 2025 року, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 3917250 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується через вебсайт або мобільний застосунок «Credit7» (а.с. 19 зворот - 28 том 1).

Відповідно до умов договору сума кредиту складає 13 000,00 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п.1.2, п.1.3).

Відповідно до п. 1.4.1 кредитного договору стандартна процентна ставка складає 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору.

Відповідно до п.1.4.2 кредитного договору знижена процентна ставка становить 1,40% в день та застосовується, якщо клієнт до 21 вересня 2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.

Згідно з п.3.1, п.3.2 кредитного договору проценти, що нараховуються за цим Договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт. До періоду розрахунку процентів включається день надання кредиту та день фактичного повернення кредиту. У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день.

П. 4.1 кредитного договору передбачено, що сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_2 .

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «Н648», він містить реквізити електронного платіжного засобу (платіжної картки), РНОКПП, паспортні дані, адресу реєстрації і проживання, електронні адреси та номери мобільних телефонів, контактні дані третіх осіб.

Додаток № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3917250 від 22 серпня 2023 року містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, з якої вбачається, що кредит мав бути повернутий до 16 серпня 2024 року щомісячними платежами кожні 30 днів (а.с. 15 том 1).

Аналогічні умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)», який 22 серпня 2024 року підписано між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором Н648 (а.с. 29 зворот - 32).

Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 708-3105 від 31 травня 2024 року на підставі договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року підтверджено успішний переказ за дорученням ТОВ «Лінеура Україна» 22 серпня 2023 року о 12:18:09 в сумі 13 000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іРау.ua - 275929720, призначення платежу: зарахування 13000 грн на карту НОМЕР_1 (а.с. 15, 70-72 зворот том 1).

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 25 серпня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250818/42000-БТ, наданим на ухвалу суду про витребування доказів, підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 22 серпня 2023 року здійснено переказ коштів у сумі 13 000,00 грн, інформація про платника відсутня (а.с. 228 том 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» за договором № 3917250 від 22 серпня 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту за період з 22 серпня 2023 року по 24 травня 2024 року станом на 24 травня 2024 року заборгованість складає 76 958,25 грн, з яких: 12 999,99 грн тіло кредиту; 63 958,26 грн проценти за користування кредитом. 21 вересня 2023 року сплачено 0,01 грн тіла кредиту і 5460,00 грн процентів. Проценти до 21 вересня 2023 року нараховані за зниженою ставкою 1,4% в день, надалі з 22 вересня 2023 року до 24 травня 2024 року за стандартною ставкою 2% в день (а.с. 34-39 том 1).

24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 24/05/2024, згідно з умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 74 зворот - 79 том 1).

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до п.3.3 цього договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Ціна продажу за договором становить 1 709 315,92 грн (п. 3.3 договору).

24 травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року та акт прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді за договором факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року (а.с. 79 зворот, а.с. 80 том 1).

Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 24 травня 2024 року до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3917250, сума заборгованості 76 958,25 грн, з яких за основною сумою боргу 12 999,99 грн, за відсотками 63 958,26 грн (а.с. 41 зворот том 1).

ТОВ «Лінеура Україна» сплачено на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договором факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року грошові кошти у сумі 243 000,00 грн, 300 000,00 грн, 300 000,00 грн, 166 315,92 грн, 350 000,00 грн, 350 000,00 грн, тобто всю ціну договору у розмірі 1 709 315,92 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 412 від 30 травня 2024 року, № 417 від 31 травня 2024 року, № 418 від 31 травня 2024 року, № 419 від 31 травня 2024 року, № 410 від 30 травня 2024 року, № 411 від 30 травня 2024 року (а.с. 44 зворот - 47 том 1).

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення повідомлення в особистий кабінет та смс-повідомлення на зазначений в анкеті номер телефону НОМЕР_4 (а.с. 32 зворот - 33 том 1).

Відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року вирішено змінити найменування товариства на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с. 69 том 1).

Згідно з розрахунком ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» ОСОБА_1 за кредитним договором № 3917250 від 22 серпня 2023 року нараховувалися проценти за користування кредитом за період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року (60 календарних днів) у загальній сумі 15 600,00 грн за ставкою 2% (а.с. 39 зворот - 40 том 1).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5 -7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

З договору № 3917250 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Лінеура Україна» 22 серпня 2023 року, вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Отже, відповідачка уклала електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Факти укладення договору і отримання кредитних коштів у розмірі 13 000,00 грн, неповернення кредиту у повному обсязі відповідачка не заперечує.

Відступлення прав вимоги за договором № 3917250 від 22 серпня 2023 року не суперечить статті 514 ЦК України, на підтвердження переходу права вимоги позивачем надані належні докази, а саме копія договору факторингу від 24 травня 2024 року, акти приймання-передачі реєстру боржників та інформації за реєстром, витяг з реєстру боржників, з якого вбачаються дані про боржницю ОСОБА_1 і суму боргу.

Крім того, про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення повідомлення в особистий кабінет, смс-повідомлення на зазначений в анкеті номер телефону НОМЕР_4 , що підтверджується листом ТОВ «Лінеура Україна» від 27 травня 2024 року. Саме такий номер телефону вказаний і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , тобто він є актуальним. Отже, посилання відповідачки на те, що вона не була повідомлена про відступлення права вимоги, є необґрунтованими.

Оскільки сума тіла кредиту ОСОБА_1 сплачена лише частково, у розмірі 0,01 грн, а залишок у розмірі 12 999,99 грн не повернуто ані первісному, ані наступному кредитору, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про її стягнення з відповідачки законним та обґрунтованим.

Також колегія суддів погоджується з розміром відсотків за користування кредитом, що розрахований судом першої інстанції з урахуванням законодавчого обмеження максимального розміру денної відсоткової ставки (1,5% з 22 квітня 2024 року).

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно п. 1.3 кредитного договору строк кредиту складав 360 днів, тобто з 22 серпня 2023 року по 16 серпня 2024 року. Проценти за користування кредитом нараховані до 22 липня 2024 року, тобто у межах вказаного строку.

При цьому, як правильно врахував суд першої інстанції, 22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення, зокрема, до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».

Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів. Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).

Враховуючи, що договір між сторонами укладено 22 серпня 2023 року на строк до 16 серпня 2024 року, на спірні правовідносини поширюються вищезазначені обмеження щодо розміру процентної ставки з урахуванням перехідного періоду.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності перерахунку процентів за користування кредитом з 22 квітня 2024 року по 22 липня 2024 року (92 дні) за ставкою 1,5% замість 2% від тіла кредиту (12 999,99 х 1,5% = 195,00 грн на день).

При цьому, колегія суддів зауважує, що за такого розрахунку (195,00 грн * 92 дні) розмір процентів мав складати 17 940,00 грн, тобто навіть більше, ніж нараховано судом (14 720,00 грн), однак враховуючи, що позивач рішення суду не оскаржує, підстав для його зміни і збільшення розміру заборгованості за апеляційною скаргою відповідачки не вбачається.

Проценти за попередній період - з 22 серпня 2023 року до 21 квітня 2024 року нараховані за ставкою 2% від тіла кредиту, що не суперечить вищевказаним законодавчим обмеженням.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом у розмірі 55 638,26 грн за період з 22 серпня 2023 року до 21 квітня 2024 року та у розмірі 14 720,00 грн за період з 22 квітня 2024 року по 22 липня 2024 року, а загалом 70 358,26 грн.

Твердження відповідачки в апеляційній скарзі про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, стягнувши проценти за період з 22 квітня 2024 року по 22 липня 2024 року (за 92 дні) в той час як позивач просив суд стягнути проценти за період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року (за 60 днів), є безпідставними, адже з позовної заяви і розрахунків вбачається, що позивач просив стягнути з ОСОБА_1 проценти у розмірі 63 958,26 грн, що нараховані первісним кредитором у період з 23 серпня 2023 року по 24 травня 2024 року та у розмірі 15 600,00 грн, що нараховані ним як новим кредитором за 60 днів з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що суд не забезпечив їй (її представнику) можливості для явки 11 вересня 2025 року на 10:50 до суду, оскільки повістка була сформована лише 10 вересня 2025 року, а також для підготовки до участі в судовому розгляді справи, можливості ознайомитися зі справою у повному обсязі в електронному кабінеті в системі ЕСІТС або поштовим відправленням у письмовій формі, чим порушив принцип змагальності та рівності сторін, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Дані КП «Д3» свідчать про те, що ОСОБА_1 та її представник адвокат Здєльник С.І. мають електронні кабінети у системі «Електронний суд», за допомогою яких отримували судові повістки: 12 лютого 2025 року на 06 березня 2025 року, 17 березня 2025 року на 07 квітня 2025 року, 15 квітня 2025 року на 15 травня 2025 року, 02 червня 2025 року на 03 липня 2025 року, 04 липня 2025 року на 13 серпня 2025 року, 10 вересня 2025 року на 11 вересня 2025 року, коли було ухвалено рішення суду. У жодне з вказаних судових засідань учасники справи не з`являлись, протоколи судових засідань відсутні.

З довідки секретаря судового засідання від 11 вересня 2025 року вбачається, що у судове засідання для оголошення повного тексту рішення сторони не з`явились, тому фіксування судового процесу звукозаписувальною технікою не здійснювалось (а.с. 230 том 1).

Неповідомлення особи про дату та час проголошення рішення не може розцінюватися як порушення її права на участь у розгляді справи та не є підставою для скасування судового рішення в розумінні пункту 3 частини 3 ст. 376 ЦПК України. Процесуальний закон не покладає на суд обов`язку забезпечити присутність сторін під час проголошення судового рішення, а лише передбачає право учасників бути присутніми у цьому засіданні. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2025 року у справі № 913/182/20

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду згідно пункту 3 частини 3 ст. 376 ЦПК України.

Доводи відповідачки та її представника щодо ненадання їм можливості ознайомитися з матеріалами позовної заяви і підготуватися до участі у справі, спростовуються змістом відзиву на позов і додаткових пояснень. Так, у відзиві на позов від 13 червня 2025 року представник відповідачки Здєльник С.І. вказав, що 13 червня 2025 року на його електронну адресу від суду надійшла позовна заява, на відсутність додатків до позовної заяви не посилався (а.с. 153 том 1). У подальшому 17 серпня 2025 року представник відповідачки Здєльник С.І. подав додаткові пояснення у справі, в яких посилався на зміст додатків до позовної заяви (а.с. 215-221 том 1).

Таким чином, з огляду на неодноразове завчасне повідомлення відповідачки про розгляд справи, надання їй можливості викласти свої доводи і заперечення, подання нею відзиву та додаткових пояснень, неявку сторін у судове засідання для оголошення повного тексту рішення 11 вересня 2025 року, про яке їх попередньо було повідомлено 10 вересня 2025 року, колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції порушень принципу рівності сторін і процесуальних норм, які були б обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Посилання ОСОБА_1 на те, що надані позивачем письмові докази не відповідають критерію достовірності та допустимості, їх неможливо прочитати, спростовуються матеріалами справи, які містять усі додатки до позовної заяви у роздрукованому вигляді, з яких вбачається їх зміст.

Аргументи ОСОБА_1 щодо того, що в рішенні суду вказані ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» і ТОВ «АВЕНТУС Україна», які не мають жодного відношення до справи, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачка не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про виправленні описок у рішенні.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині стягнення з неї витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить, тому підстав для перегляду і зміни чи скасування рішення суду в цій частині колегія суддів також не вбачає.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, отже підстав для перерозподілу судового збору за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з ОСОБА_1 його витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 8000,00 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» надано копію договору про надання правничої допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року з адвокатом Крюковою М.В.; ордер АН № 1587461 від 25 грудня 2024 року, виданий адвокатом Крюковою М.В. на підставі вказаного договору; звіт від 05 листопада 2025 року про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, за змістом якого адвокатом Крюковою М.В. надано ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» послуги з правової експертизи документів та написання відзиву на апеляційну скаргу у справі про стягнення кредиторської заборгованості з ОСОБА_1 і подання до суду відзиву на апеляційну скаргу протягом 4 годин вартістю 8000,00 грн, а також платіжну інструкцію № 8113 від 05 листопада 2025 року, що підтверджує оплату ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» адвокату Крюковій М.В. 8000,00 грн за написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі ОСОБА_1 .

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу доказів, незмінності позиції позивача в судах обох інстанцій, складання відзиву на апеляційну скаргу не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу.

Враховуючи наведене, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» судових витрат на професійну правничу допомогу, надану товариству протягом розгляду справи судом апеляційної інстанції, в розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (адреса: м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2, ) судові витрати на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи судом апеляційної інстанції, в розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук