Справа № 523/1520/26-Е
Провадження № 2-з/522/112/26
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

12 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши заяву представника позивача адвоката Хаджи Ірини Дмитрівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2026 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

Разом із позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зобов?язання Відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), фізичних та юридичних осіб утриматись від здійснення дій щодо руйнування перегородок, стін та інших конструкцій будівлі та пошкодження дверних замків за адресою: АДРЕСА_1 ).

Матеріали заяви суддя Павлик І.А. отримала 12.02.2026.

Заяву обґрунтовано тим, що Відповідач у даній справі вчиняє дії спрямовані на перешкоджання ОСОБА_1 у користуванні нею коридором загальною площею 13,1 кв.м., що є складовою частиною об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності Позивачці. Існує очевидна небезпека подальшого пошкодження конструктивних елементів будівлі, що може призвести до руйнування майна та порушення цілісності будівлі. У разі продовження таких дій ОСОБА_2 фактичний стан об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , може бути безповоротно змінений ще до вирішення даного спору по суті, що унеможливить реальне виконання рішення суду.

Надавши належну правову оцінку підставам, якими заявник обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що предметом позову є усунення перешкод ОСОБА_1 в користуванні коридором площею 13,1 кв.м., що є складовою частиною об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом відновлення виходу з належних йому на праві власності нежитлових приміщень офісу № 550, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , який існував раніше та відображений у технічному паспорті на дані приміщення від 30.08.2004.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У ч. 1 ст. 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У заяві про забезпечення позову представник позивача зазначає про те, що ОСОБА_1 є законним власником нежитлового приміщення загальною площею 251,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яке складається з коридора площею 13,1 кв.м., кладової площею 2,9 кв.м., підсобного приміщення площею 11,9 кв.м., торгового залу площею 43,5 кв.м., торгового залу площею 31,8 кв.м., коридору площею 6,8 кв.м., туалету площею 1,8 кв.м. на першому поверсі та з підсобного приміщення площею 19,4 кв.м., туалету площею 2,6 кв.м., приймальні площею 39,6 кв.м., туалету площею 3,5 кв.м., кладової площею 16,8 кв.м., кабінету площею 28,4 кв.м., кабінету площею 10,0 кв.м. та кабінету площею 19,7 кв.м. на другому поверсі.

У цій же будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , знаходяться приміщення офісу № 550, власником яких є ОСОБА_2 . Маючи намір провести ремонтні роботи у власному приміщенні та володіючи інформацією, що коридор, який використовується власниками офісу № 550, як альтернативний вихід з належного йому приміщення, ОСОБА_1 листами-зверненнями звертала увагу власника та орендарів на заплановані ремонтні роботи та рекомендувала забезпечити можливість виходу з належного їй приміщення офісу № 550 через двір.

У ОСОБА_1 наявний технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 ще до його поділу на два окремих об`єкти (один з яких у власності Позивача, інший Відповідача), де чітко вбачаються інший вихід із будівлі.

ОСОБА_2 не погодившись з таким, подав позов до ОСОБА_1 про встановлення сервітуту, у результаті чого відкрито провадження у справі № 522/17672/25-Е, у якій він просить суд встановити на свою користь безоплатний безстроковий сервітут щодо частини нежилого приміщення, загальною площею 251.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а саме на: коридор, розташований на 1 поверсі, загальною площею 13.1 кв.м, шляхом надання доступу та права проходу через зазначене приміщення ОСОБА_2 та іншим особам, які на законних підставах володіють та користуються нежитловими приміщеннями офісу № 550, загальною площею 427.3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 користуватись належним їй коридором та реалізовувати правомочності власника, зокрема, проводити ремонтні роботи, не допускати у свою власність сторонніх осіб, й направляючи відповідні листи намагається обмежити право власності ОСОБА_1 , що є недопустимим. ОСОБА_2 обґрунтовуючи свої дії наявністю у нього наміру встановити сервітут, фактично вдається не до правового способу захисту, а до самочинних дій, спрямованих на примусове отримання доступу до приміщення. Зокрема, відповідач здійснював спроби самовільного проникнення, виламував замки та наносив удари по стінах приміщення із застосуванням інструментів, чим завдавав пошкоджень майну та змінював його фізичний стан.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом зобов?язання відповідача, фізичних та юридичних осіб утриматись від здійснення дій щодо руйнування перегородок, стін та інших конструкцій будівлі та пошкодження дверних замків за адресою: АДРЕСА_2 (адреса до зміни - АДРЕСА_2 ), не є співмірним та не пов`язаний із даним предметом позову про усунення перешкод ОСОБА_1 в користуванні коридором площею 13,1 кв.м., шляхом відновлення виходу з належних відповідачу на праві власності нежитлових приміщень офісу №550, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , який існував раніше та відображений у технічному паспорті на дані приміщення від 30.08.2004.

Заявником не надано обґрунтування, яка є загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Саме по собі посилання представника позивача у заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення заявлених вимог, не є обґрунтованою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, враховуючи правові позиції Верховного Суду, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; співмірності, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150,153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Хаджи Ірини Дмитрівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик