К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
У Х В А Л А

12 лютого 2026 року місто Київ

справа № 755/7625/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/4782/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Колесника О.М., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року позов залишено без розгляду, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв'язку з повторною неявкою позивача, який був належним чином повідомлений про розгляд справи, від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Також ОСОБА_1 звернувся із клопотанням про зупинення провадження у справі, в якому просить зупинити провадження у справі до припинення його перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Клопотання мотивовано тим, що він проходить службу у Збройних Силах України з 05 травня 2024 року і по теперішній час у В/Ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . У зв`язку з проходженням служби у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, він не взмозі бути присутнім при розгляді справи.

Вказує, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, зокрема, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

На підтвердження проходження військової служби, надано такі документи: довідку від № 1333 із військової частини НОМЕР_1 про перебування на військовій службі по мобілізації; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) № 54 від 20.02.2025 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої клопотання про зупинення провадження у справі.

ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі просив відмовити.

Заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі, виходячи з наступного.

Основні засади забезпечення національної безпеки і оборони держави визначені Конституцією України.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначена норма права забезпечує дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд. Тобто, це є обов`язок суду, а не право зупинити провадження у справі.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 постанови від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25) зазначила, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Позивач у справі ОСОБА_1 додав до клопотання про зупинення провадження у справі довідку з військової частини НОМЕР_1 (форма 5), яка засвідчує, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) № 54 від 20.02.2025, в якому зазначено, що солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 14 лютого 2025 року № 12-РС на посаду номера обслуги зенітного кулиметного відділення зенітного кулеметного взводу зенітної батареї зенітного дивізіону, який прибув з військової частини НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , з 20 лютого 2025 року зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення та вважати таким, що з 20 лютого 2025 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Указані докази перебування у складі Збройних Сил України надавав і суду першої інстанції одночасно з клопотанням від 15 жовтня 2025 року про зупинення провадження у справі, у зв`язку з проходженням військової служби, а також додав до своєї апеляційної скарги, зазначаючи, що це перешкоджає йому належного судового захисту та відновлення порушеного права.

З урахуванням наведеного та редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (див.: пункти 73, 96, 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25).

Указана норма є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.

Колегія суддів апеляційного суду ураховує, що обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності.

Тобто ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

За таких обставин прохання військовослужбовця, який є стороною або третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, продовжити розгляд справи, незважаючи на його військову службу, суд має врахувати як достатню підставу не зупиняти провадження у справі.

Тобто якщо учасник справи, права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагне продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство. У такий спосіб суд забезпечить баланс між вимогами процесуальних норм права, справедливістю та ефективністю правосуддя.

На вказаному наголошено, зокрема, у пунктах 102-105 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25).

При цьому у пунктах 107, 108 вищевказаної постанови Велика Палата Верховного Суду наголосила, що про своє волевиявлення проти зупинення провадження та прагнення продовжувати розгляд справи військовослужбовець - сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, може заявити у позовній заяві, апеляційній чи касаційній скарзі, відзиві на них або відповіді на відзив, а також у будь-якій іншій заяві або клопотанні у справі, адресованих суду. Проте в будь-якому разі така його воля до продовження судового розгляду має правове значення винятково для суду певної судової інстанції, в якій було здійснене це волевиявлення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що наявні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 та зупинення апеляційного провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Колегія суддів наголошує, що у разі припинення існування обставин, які викликали необхідність зупинення апеляційного провадження у справі (пункт 2 частини першої статті 253 ЦПК України), чи у разі повідомлення ОСОБА_1 про свій намір та можливість продовжити розгляд справи, апеляційне провадження у справі буде поновлено.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 251, 260, 381 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі - задовольнити.

Зупинити провадження у справі № 755/7625/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року, до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України у військовій частині.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання його повного тексту.

Повний текст ухвали складено 13 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: