Справа № 583/580/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Савєльєвої А.І.,

з участю секретаря судового засідання Доценко Т.Г.,

державного виконавця Москаленко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка справу за скаргою ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються державний виконавець Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Москаленко Марія Миколаївна, стягувач ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання,-

в с т а н о в и в:

04.02.2026 боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, згідно з якою визнати бездіяльність державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Москаленко Марії Миколаївни; зобов`язати державного виконавця, на примусовому виконанні у якого перебуває виконавче провадження 63174660, розглянути клопотання боржника, приєднати та врахувати квитанції надані боржником у щомісячному обчисленні боргу по аліментам; зобов`язати державного виконавця на примусовому виконанні у якого перебуває виконавче провадження 63174660 повідомити боржника про результати розгляду клопотання від 22.01.2026.

Вимоги за скаргою мотивує тим, що на примусовому виконанні в Охтирському відділі державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області перебуває судовий наказ № 583/2203/20, виданий Охтирським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 червня 2020 року.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.04.2025 по справі № 583/6319/24 зобов`язано державного виконавця Охтирського ВДВС в Охтирському районі Сумської області СМУ МЮ, на примусовому виконанні якого перебуває виконавче провадження № 63174660, провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та щомісяця обчислювати та вносити відповідну скановану копію до АСВП. Однак, такі обчислення виконавцем не ведуться.

22.01.2026 на електронну пошту Охтирського ВДВС надіслано клопотання про приєднання квитанцій щодо сплати коштів на утримання доньки ОСОБА_6 , до клопотання долучено платіжні доручення з реквізитами картки доньки та призначенням платежу: Утримання доньки ОСОБА_6 , яке 23.01.2026 зареєстровано в АСВП за номером 239. Однак, станом на 04.02.2026 виконавець не розглянув вищевказане клопотання та не повідомив про урахування вищезазначений платіжок при проведенні щомісячного обчислення боргу по аліментах.

З огляду на викладені обставини справи вважає, що виконавцем порушено права боржника щодо розгляду клопотання боржника про самостійну сплату коштів на утримання доньки ОСОБА_6 , не надано обгрунтовану відмову у приєднанні до матеріалів виконавчого провадження квитанцій, або навпаки задовільнив та приєднав квитанції та відповідно врахував відповідні оплати.

05.03.2026 від Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на скаргу ОСОБА_1 , згідно з яким На електронну адресу Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 23.01.2026 за вх. №638, надійшло клопотання боржника ОСОБА_1 , про приєднання квитанцій до виконавчого провадження №63174660. Згідно клопотання кошти за 2025 рік перераховано на картковий рахунок доньки ОСОБА_6 з призначення платежу: утримання доньки ОСОБА_6 переказ особистих коштів. Та просить врахувати ці кошти, як перераховані у 2025 аліменти при проведенні наступного обчислення аліментів. До клопотання надано копії квитанцій (25 шт.): від 15.07.2025 на суму 1000,00 грн., від 28.07.2025 на суму 1000,00 грн., від 05.08.2025 на суму 1000,00 грн., від 12.08.2025 на суму 1000,00 грн., від 18.08.2025 на суму 1000,00 грн., від 27.08.2025 на суму 1000,00 грн., Документ сформований в системі «Електронний суд» 05.03.2026 3 від 04.09.2025 на суму 1000,00 грн., від 08.09.2025 на суму 1000,00 грн., від 15.09.2025 на суму 1000,00 грн., від 22.09.2025 на суму 1000,00 грн., від 30.09.2025 на суму 1000,00 грн., від 06.10.2025 на суму 1000,00 грн., від 08.07.2025 на суму 1000,00 грн., від 05.06.2025 на суму 1000,00 грн., від 14.04.2025 на суму 1500,00 грн., від 05.05.2025 на суму 1500,00 грн., від 08.04.2025 на суму 1300,00 грн., від 02.04.2025 на суму 1500,00 грн., від 10.03.2025 на суму 1000,00 грн., від 03.03.2025 на суму 1000,00 грн., від 24.02.2025 на суму 1000,00 грн., від 18.02.2025 на суму 1000,00 грн., від 27.01.2025 на суму 1000,00 грн., від 04.02.2025 на суму 1000,00 грн., від 14.01.2025 на суму 1000,00 грн.

26.01.2026 на електронну адресу Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вх. №658, надійшла заява від стягувача ОСОБА_2 про те, що грошові перекази, які ОСОБА_1 переводив на рахунок доньки ОСОБА_6 у 2025 році та які просить врахувати при проведенні наступного обчислення аліментів, не вважати аліментами. Оскільки доступу до коштів доньки вона не має, що про перерахування коштів безпосередньо дитині боржником стягувачу не повідомлялось. Дитина сама розпоряджалась ними на власний розсуд.

Виконавчим листом № 583/2203/20 визначено, що отримувач аліментів є безпосередньо ОСОБА_3 , а не неповнолітні діти. В матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, які підтверджують домовленість сторін про сплату аліментів безпосередньо на рахунок неповнолітніх дітей. У квитанціях наданих боржником, в графі призначення платежу зазначено: «переказ власних коштів - утримання доньки ОСОБА_6 », що є обов`язком батьків, окрім сплати аліментів, та визначено ч. 1 ст. 180 СК України.

У зв`язку з наведеним вважає, що скаржником не надано жодних обґрунтованих доказів, з яких вбачається бездіяльність державного виконавця, та просить відмовити в задоволення скарги в повному обсязі.

06.03.2026 від скаржника ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що ОСОБА_2 чинить перешкоди батькові ОСОБА_1 у побаченнях з дітьми та утворює перешкоди у вихованні дітей. Однак, донька ОСОБА_6 таємно від матері, боячись її гніву, скинула ОСОБА_1 через Вайбер номер картки, де до жовтня 2025 року, він постійно робив перекази. Після того, як мати дізналась про таємний контакт батька з донькою, картковий рахунок доньки був заблокований та змінений номер доньки. Всі платежі на картковий рахунок дитини проведені, коли доньці було більше 14 років, отже, остання вправі отримувати кошти на свій рахунок.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Москаленко М.М. у судовому засіданні пояснила, що надані скаржником ОСОБА_1 докази сплати аліментів є необґрунтованими, у наданих квитанціях призначенням платежу вказано «переказ власних коштів утримання доньки ОСОБА_6 », однак відсутнє формулювання призначення платежу саме як «сплата аліментів». Вважає, що ОСОБА_1 перераховував доньці особисті коштів, виконуючи батьківський обов`язок по її утриманню. Однак, такі зарахування коштів на банківську картку доньки не можна розцінювати як сплату аліментів. Твердження ОСОБА_1 про необхідність повідомлення боржнику про розрахунок заборгованості щомісяця вважає необґрунтованими, посилаючись на ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, заслухавши державного виконавця Охтирського Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Москаленко М.М., дослідивши письмові докази, дійшов висновку.

Судом встановлено, що на виконанні Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 63174660 з примусового виконання судового наказу від 22.06.2020 по справі № 583/2203/20, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 червня 2020 року.

22.01.2026 ОСОБА_1 на електронну пошту Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслано клопотання про приєднання квитанцій щодо сплати коштів на утримання доньки ОСОБА_6 , до клопотання долучено платіжні доручення з реквізитами картки доньки та призначенням платежу: Утримання доньки ОСОБА_6 , яке 23.01.2026 зареєстровано в АСВП за номером 239.

Зазначене клопотання надійшло на електронну адресу Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 23.01.2026 за вх. №638, надійшло клопотання боржника ОСОБА_1 , про приєднання квитанцій до виконавчого провадження №63174660. Згідно клопотання кошти за 2025 рік перераховано на картковий рахунок доньки ОСОБА_6 з призначення платежу: утримання доньки ОСОБА_6 переказ особистих коштів. Та просить врахувати ці кошти, як перераховані у 2025 аліменти при проведенні наступного обчислення аліментів. До клопотання надано копії квитанцій (25 шт.): від 15.07.2025 на суму 1000,00 грн., від 28.07.2025 на суму 1000,00 грн., від 05.08.2025 на суму 1000,00 грн., від 12.08.2025 на суму 1000,00 грн., від 18.08.2025 на суму 1000,00 грн., від 27.08.2025 на суму 1000,00 грн., Документ сформований в системі «Електронний суд» 05.03.2026 3 від 04.09.2025 на суму 1000,00 грн., від 08.09.2025 на суму 1000,00 грн., від 15.09.2025 на суму 1000,00 грн., від 22.09.2025 на суму 1000,00 грн., від 30.09.2025 на суму 1000,00 грн., від 06.10.2025 на суму 1000,00 грн., від 08.07.2025 на суму 1000,00 грн., від 05.06.2025 на суму 1000,00 грн., від 14.04.2025 на суму 1500,00 грн., від 05.05.2025 на суму 1500,00 грн., від 08.04.2025 на суму 1300,00 грн., від 02.04.2025 на суму 1500,00 грн., від 10.03.2025 на суму 1000,00 грн., від 03.03.2025 на суму 1000,00 грн., від 24.02.2025 на суму 1000,00 грн., від 18.02.2025 на суму 1000,00 грн., від 27.01.2025 на суму 1000,00 грн., від 04.02.2025 на суму 1000,00 грн., від 14.01.2025 на суму 1000,00 грн.

26.01.2026 на електронну адресу Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вх. №658, надійшла заява від стягувача ОСОБА_2 про те, що грошові перекази, які ОСОБА_1 переводив на рахунок доньки ОСОБА_6 у 2025 році та які просить врахувати при проведенні наступного обчислення аліментів, не вважати аліментами. Оскільки доступу до коштів доньки вона не має, що про перерахування коштів безпосередньо дитині боржником стягувачу не повідомлялось. Дитина сама розпоряджалась ними на власний розсуд.

09.02.2026 на електронну адресу ОСОБА_1 надійшла відповідь від Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно з якою боржнику ОСОБА_1 повідомлено, що ним не надано жодних обґрунтованих доказів, з яких вбачається, що перекази коштів неповнолітній доньці ОСОБА_6 є саме сплатою аліментів. У листі пояснено, що виконавчим листом № 583/2203/20 визначено, що отримувачем аліментів є безпосередньо ОСОБА_3 , а не неповнолітні діти. У матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, які підтверджують домовленість сторін про сплату аліментів безпосередньо на рахунок неповнолітніх дітей. У квитанціях наданих боржником, в графі призначення платежу зазначено: «переказ власних коштів - утримання доньки ОСОБА_6 », що є обов`язком батьків, окрім сплати аліментів, та визначено ч. 1 ст. 180 СК України.

У зв`язку з наведеним вважає, що скаржником бездіяльність державного виконавця, та просить відмовити в задоволенні скарги у повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 129-1 Конституції України гарантується, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону).

Частиною першою статті 71 Закону передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19)).

Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України).

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (абзац 2 частини другої статті 179 СК України).

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України (частина третя статті 179 СК України).

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку) (частина перша статті 32 ЦК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 червня 2024 року у справі № 760/17498/22 зазначив, що:

дієздатність фізичної особи пов`язана з такими її невід`ємними якісними ознаками, як здатність усвідомлювати значення своїх дій та спроможність керувати ними, обсяг цивільної дієздатності не може бути однаковим для усіх фізичних осіб і встановлюється ЦК з урахуванням їх віку та психічного стану здоров`я;

обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб охоплює як перелік юридично значущих дій, які особа має право самостійно здійснювати, так і межі її договірної та не договірної цивільної відповідальності;

залежно від віку фізичної особи, цивільна дієздатність за обсягом поділяється на такі види: часткова цивільна дієздатність малолітньої особи (стаття 31 ЦК України); неповну цивільну дієздатність неповнолітньої особи (стаття 32 ЦК України); повну цивільну дієздатність повнолітньої особи, неповнолітньої особи у разі реєстрації її шлюбу (стаття 34 ЦК України) та емансипованої особи (стаття 35 ЦК України);

фізична особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років вважається неповнолітньою. За обсягом цивільна дієздатність неповнолітньої особи є неповною;

з урахування обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина третя статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 при переказі коштів у призначенні платежу вказував, що кошти призначені для "утримання доньки ОСОБА_6 "з урахування обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи та того, що аліменти

є власністю дитини, а також факту закріплення законодавцем права неповнолітнього на самостійне одержання аліментів, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем неправомірно не було враховано надані боржником ОСОБА_1 квитанції про сплату аліментів безпосередньо на рахунок його неповнолітньої доньки ОСОБА_6 . У зв`язку з наведеним скарга ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності державного виконавця та зобов`язання врахувати надані ним у клопотанні від 22.01.2026 квитанції підлягає задоволенню.

Крім того, у даній скарзі ОСОБА_1 просить зобов`язати державного виконавця на примусовому виконанні у якого перебуває виконавче провадження 63174660, повідомити боржника про результати розгляду клопотання від 22.01.2026. З матеріалів справи вбачається, що 09.02.2026 на електронну адресу ОСОБА_1 надійшла відповідь на зазначене клопотання від Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 36-38). У зв`язку з наведеним скарга ОСОБА_1 в частині зобов`язання державного виконавця надати відповідь на клопотання від 22.01.2026 задоволенню не підлягає, оскільки відповідь на клопотання була надана державним виконавцем 09.02.2026.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що скарга на дії державного виконавця підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 76-89, 447-451 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються державний виконавець Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Москаленко Марія Миколаївна, стягувач ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Москаленко Марія Миколаївни.

Зобов`язати державного виконавця, на примусовому виконанні у якого перебуває виконавче провадження 63174660, при щомісячному обчисленні боргу по аліментах приєднати та врахувати квитанції про сплату аліментів на банківський рахунок неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.І.Савєльєва