Провадження №2/369/7877/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., перевіривши матеріали за заявою Фастівської окружної прокуратури Київської області про забезпечення позову у справі № 369/14345/24 за позовом заступника керівника Фастівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Головного управління держгеокадастру у місті Києві та Київській області, Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 . ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державна організація «Національний науковий центр «Інститут Землеробства» Національної академії аграрних наук України», Державне підприємство «Дослідне господарство «Чабани» Національного наукового центру «Інститут землеробства» Національної академії аграрних наук України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 щодо витребування з незаконного чужого володіння земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В:

У провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває вказана цивільна справа.

До суду надійшла заява Фастівської окружної прокуратури Київської області про забезпечення позову, згідно якої остання просила суд: вжити заходів забезпечення позову у справі № 369/14345/24 шляхом накладення арешту на земельні ділянки за наступними кадастровими номерами: :02:010:5463, :02:010:5464, :02:010:5471, :02:010:5466, :02:010:5467, :02:010:5474, :02:010:5469, :02:010:5470, :02:010:5600:02:010:5472, :02:010:5473, :02:010:5480, :02:010:5475, :02:010:5476, :02:010:5483, :02:010:5478, :02:010:5479, :02:010:5486, :02:010:5481, :02:010:5482, :02:010:5490, :02:010:5484, :02:010:5485, :02:010:5493, :02:010:5488, :02:010:5489, :02:010:5496, :02:010:5491, :02:010:5492, :02:010:5500, :02:010:5494, :02:010:5495, :02:010:5503, :02:010:5497, :02:010:5498, :02:010:5506, :02:010:5501, :02:010:5502, :02:010:5509, :02:010:5504, :02:010:5505, :02:010:5512, :02:010:5507, :02:010:5508, :02:010:5515, :02:010:5510, :02:010:5511, :02:010:5518, :02:010:5513, :02:010:5514, :02:010:5521, :02:010:5322, :02:010:5517, :02:010:5524, :02:010:5516, :02:010:5520, :02:010:5527, :02:010:5519, :02:010:5523, :02:010:5530, :02:010:5522, :02:010:5526, :02:010:5533, :02:010:5525, :02:010:5529, :02:010:5536, :02:010:5528, :02:010:5532, :02:010:5539, :02:010:5531, :02:010:5535, :02:010:5557, :02:010:5534, :02:010:5538, :02:010:5560, :02:010:5537, :02:010:5541, :02:010:5563, :02:010:5540, :02:010:5559, :02:010:5566, :02:010:5558, :02:010:5562, :02:010:5569, :02:010:5561, :02:010:5565, :02:010:5572, :02:010:5564, :02:010:5568, :02:010:5575, :02:010:5567, :02:010:5571, :02:010:5578, :02:010:5570, :02:010:5574, :02:010:5573, :02:010:5577, :02:010:5576, :02:010:5465, :02:010:5597, :02:010:5468.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник посилається на те, що звернення до суду з даним позовом обумовлено тим, що всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ст. 116, 122, 141, 142, 149, 150 Земельного кодексу України, на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Київській області від 06.01.2016 № 10-43/15-16-сг неправомірно припинено право постійного користування земельною ділянкою Державному підприємству «Дослідне господарство «Чабани» ННЦ «Інститут землеробства НААН України» площею 11,45 в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського (на теперішній час Фастівського) району Київської області, за рахунок якої, в подальшому, на підставі відповідних наказів Головного управління Держземагенства у Київській області у власність фізичних осіб незаконно передано спірні земельні ділянки.

Вказане повністю підтверджується долученими прокуратурою до матеріалів справи доказами.

Як обґрунтовано зазначено в позові наказом Головного управління Держземагенства у Київської області від 06.01.2016 № 10-43/15-16-сг неправомірно припинено право постійного користування земельною ділянкою Державному підприємству «Дослідне господарство «Чабани» ННЦ «Інститут землеробства НААН України» площею 11,45 в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського (на теперішній час Фастівського) району Київської області та віднесено дану земельну ділянку до складу земель сільськогосподарського призначення державної власності, а також протягом короткого періоду незаконно надано в приватну власність відповідачам та третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів 100 земельних ділянок, після чого 7 земельних ділянок за кадастровими номерами: :02:010:5563, :02:010:5562, :02:010:5560, :02:010:5559, :02:010:5558, :02:010:5505, :02:010:5466 були відчужені третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів відповідачам. Отже, відповідачі розуміючи те, що спірні земельні ділянки були передані їм незаконно та можуть бути витребувані в судовому порядку, зможуть розпорядитися ними, зокрема, відчужити іншим особам, тоді як відчуження зазначеного нерухомого майна відповідачами до вирішення цієї справи по суті може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав держави, за захистом яких позивач звернувся до суду, призвести до неефективності обраного позивачем способу захисту прав або інтересів та бути підставою для повторного звернення до суду.

За таких обставин з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, саме накладення арешту на земельні ділянки, що на праві власності зареєстровані за відповідачами, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу істотно ускладнить або унеможливить ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, заява про забезпечення позову обґрунтована необхідністю забезпечити можливість реального виконання рішення в справі та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні, у випадку задоволення позову, оскільки державна реєстрація права власності на спірні земельні ділянки за відповідачами, у разі відсутності забезпечення позову, дає останнім право вільно ними розпоряджатись, у тому числі, відчужувати на користь третіх особам, здійснювати зміну конфігурації спірних земельних ділянок шляхом їх поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками тощо.

У такому разі для належного захисту та поновлення порушених прав, позивач буде змушений вживати додаткових заходів, зокрема вирішувати питання щодо збільшення позовних вимог або зміни предмета позову, визначати підсудність вказаного спору та замінювати неналежного відповідача в справі, що згідно вимог чинного законодавства можливо лише на стадії підготовчого провадження. При цьому, відсутність на даний час будь-яких дій відповідачів, які могли б підтвердити наміри вчинення дій щодо відчуження, поділу чи об`єднання земельних ділянок, не спростовують наявність у відповідачів, як в одноособових власників спірних земельних ділянок можливості вільно розпорядитися ними, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Отже, обґрунтованим є припущення про високу ймовірність відчуження, реєстрації, поділу, об`єднання, зміни конфігурації спірних земельних ділянок, що в подальшому може призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів держави.

Вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельні ділянки, які є предметом позову, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки вони залишаються в їх володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися вказаним майном обмежується на певний час, отже має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті. Захід забезпечення позову, про який йдеться в заяві є співмірним із заявленими позовними вимогами та забезпечує збалансованість інтересів сторін, також він є засобом тимчасового характеру та має на меті збереження існуючого становища до ухвалення судового рішення у справі та набрання ним законної сили для забезпечення можливості ефективного поновлення прав держави в особі позивача.

Вважає дані обставини заявник вважає достатніми для задоволення заяви.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтування його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, до яких, зокрема, належить заборона вчинення певних дій та інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що прокурор просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Заявником не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження спірних земельних ділянок після пред`явлення позову до суду. А тому самі лише твердження прокурора про потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву Фастівської окружної прокуратури Київської області про забезпечення позову у справі № 369/14345/24 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано: 16.03.2026 року.

Суддя А.В. Янченко