Справа № 2-5427/10
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Фазикош Г.В., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цебрик Любомир Васильович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2010 року у складі судді Короля Ю.А., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановив:

У квітні 2010 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» мотивовано тим, що 24 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 234/4/07, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 25 000 доларів США, строком до 22 вересня 2017 року зі сплатою 13% річних. Вказувало, що для забезпечення виконання всіх зобов`язань за кредитним договором № 234/4/07 між банком та ОСОБА_1 24 вересня 2007 року укладено договір поруки № 234/4/07S-3 про солідарну відповідальність щодо зобов`язання ОСОБА_2 і відповідно до пункту 2.2 договору поруки, поручитель зобов`язався відповідати перед позивачем усім своїм майном. У забезпечення виконання всіх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 24 вересня 2007 року укладено договір поруки № 234/4/07S-2 про солідарну відповідальність щодо зобов`язання ОСОБА_2 і відповідно до пункту 2.2 договору, поручитель зобов`язався відповідати перед позивачем усім своїм майном. У забезпечення виконання всіх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 24 вересня 2007 року укладено іпотечний договір. Згідно цього договору передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 37,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не виконувала своїх зобов`язань належним чином, станом на 06 квітня 2010 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 240 838,57 грн., що складається із: 22 916,70 доларів США заборгованості по кредиту, 4 166,60 доларів США простроченої заборгованості, 18 750,10 доларів США строкової заборгованості, 5 263,70 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 855,93 грн. заборгованість по сплаті щомісячної комісії, 13 962,15 грн. плата за пропуск платежів. Банк просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість за кредитом у сумі 240 838,57 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2010 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 солідарно на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» суму в розмірі 240 838,57 грн. заборгованості. Вирішено питання розподілу судових витрат. У частині звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цебрик Л.В., подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач не надав доказів того, що спірний кредит фактично отримано позичальником ОСОБА_2 . Розрахунок заборгованості підписано неуповноваженою особою банку, який не містить інформацію про те, яку суму фактично отримала та повернула позичальник та за який період нараховано прострочені платежі. Судом не враховано відсутність солідарної відповідальності між поручителями та не застосовано вимоги ч.4 ст.559 ЦК України у частині пропуску звернення до суду з позовом до поручителя. Також судом не враховано, що прострочена сума заборгованості по несплаті кредиту та відсотків виникла з 10 липня 2008 року, тоді як позов до суду подано 22 квітня 2010 року.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 9 червня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 відхилено, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 грудня 2010 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 9 червня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Цивільна справа №2-5427/10 перебувала в провадженні судді-доповідача Готри Т.Ю.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року залучено до участі в даній справі правонаступника позивача публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» - товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2021 року ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року залишено без змін.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року залучено до участі в даній справі як правонаступника відповідача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір ОСОБА_4 .

Внаслідок звільнення з посади судді Закарпатського апеляційного суду Готри Т.Ю. у зв`язку з відставкою, протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.10.2023 року визначено головуючого (суддю-доповідача) Джугу С.Д.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року прийнято справу № 2-5427/10 до свого провадження та призначено справу до розгляду в суді апеляційної інстанції.

В судовому засідання представник апелянта адвокат Цебрик Л.В. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача адвокат Бурдюг Т.В. в режимі відео конференції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, в іншій частині рішення суду не оскаржено та не є предметом даного апеляційного перегляду.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Матеріалами справи встановлено, що 24 вересня 2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 234/4/07, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 25 000 доларів США, строком до 22 вересня 2017 року зі сплатою 13% річних.

Згідно з умовами підпунктів 2.5.1, 2.5.2, 2.5.5, 3.3.3 кредитного договору ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання щомісячно повертати частинами кредитні кошти та сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитними коштами і повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 22 вересня 2017 року. При цьому погашення ОСОБА_2 відповідної частини кредиту та сплати процентів повинні здійснюватися у відповідності до графіку наведеного у кредитному договорі шляхом договірного списання коштів з поточного рахунка ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 зобов`язана щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахунком у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, відповідно до умов кредитного договору (підпункт 2.5.1, 3.3.2 кредитного договору).

24 вересня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 234/4/07 між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки №234/4/07S-3 про солідарну відповідальність щодо зобов`язання. Відповідно до пункту 2.2 договору поруки, поручитель зобов`язався відповідати перед позивачем усім своїм майном.

24 вересня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 234/4/07 між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір поруки №234/4/07S-2 про солідарну відповідальність щодо зобов`язання ОСОБА_2 . Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язався відповідати перед позивачем усім своїм майном.

Відповідно до підпункту 1.1 договору поруки №234/4/07/S-2 поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання ОСОБА_2 (надалі боржник) зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором від 24 вересня 2007 року №234/4/07, який було укладено між кредитором та боржником та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яким боржнику надано кредитні суми 25 000 доларів СА на споживчі цілі зі сплатою процентів за ставкою 13% річних, терміном повернення до 22 вересня 2017 року.

Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань по кредитному договору/ договору кредитної лінії та даному договору Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до пункту 3.2 договору поруки протягом п`яти банківських днів після одержання повідомлення банка про невиконання позичальником своїх зобов`язань, поручитель перераховує на рахунок банка суму непогашеної позики, нарахованих відсотків, неустойки, передбачених кредитним договором, відшкодовує заподіяні збитки.

Згідно з пункту 3.3 договору поруки порука припиняється на підставах та в порядку, що передбачений чинним законодавством та цим договором.

24 вересня 2007 року в забезпечення виконання всіх зобов`язань за кредитним договором № 234/4/07 між позивачем та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно з яким банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 37,2 кв. м, житловою площею 22,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 06 квітня 2010 року утворилась заборгованість за кредитним договором № 234/4/07 у сумі 240 838,57 грн., як складається із: 22 916,70 доларів США заборгованості за кредитом, 4 166,60 доларів США прострочена заборгованість, 18 750,10 доларів США строкова заборгованість, 5 263,70 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 855,93 грн. заборгованість по сплаті щомісячної комісії, 13 962,15 грн. плата за пропуск платежів із врахуванням еквіваленту по курсу НБУ 7,985 грн. станом на 03 березня 2010 року.

Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Боржник (відтак і поручителі) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 22 вересня 2017 року.

Пунктом 2.5 кредитного договору кредитор та позичальник визначили порядок виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк», зокрема, сплачувати її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження 14-145цс18).

У даній справі, згідно з пунктом 2.5 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівкового перерахування на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Відповідно до пункту 2.1 договору поруки, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, порядку , як установлено кредитним договором.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинна була здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Верховний Суд, скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 09 червня 2026 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив, що суди, зокрема, не врахували, що кредитним договором укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а за договором поруки відповідальність поручителя, зокрема, ОСОБА_1 встановлена у такому розмірі, порядку, як у кредитному договорі; не з`ясували: чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем та за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє. Тому суду апеляційної інстанції слід встановити порядок виконання умов пункту 2.5 кредитного договору, а саме: встановити наявність чи відсутність прострочених платежів щодо погашення періодичного платежу. Одночасно перевірити, чи немає підстав для застосування положення частини четвертої статті 559 ЦК України. Крім того, у тому випадку, якщо суд дійде до висновку про наявність солідарної відповідальності боржника та поручителів (відповідачів по справі), слід звернути увагу на висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 01 липня 2015 року в справі № 6-745цс15 щодо положень солідарної відповідальності поручителів за різними договорами.

На виконання вищевказаних вказівок Верховного Суду судом апеляційної інстанції запропоновано ТОВ «Вердикт Капітал» надати апеляційному суду розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед ВАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором № 234/4/07 від 24.09.2007 за період з 24 вересня 2007 року (час укладення кредитного договору) до 06 квітня 2010 року (на час виникнення заборгованості зазначеної у позовній заяві), з відображенням у ньому щомісячних сплачених позичальником платежів за кредитом і відсотками, відповідно до п.2.5 укладеного кредитного договору із зазначенням суми залишку несплаченого кредиту і відсотків.

ТОВ «Вердикт Капітал» повідомило суд, що вищевказаний розрахунок може бути виключно у первісного кредитора ПАТ «ВіЕйБі Банк», органом управління якого у зв`язку з процедурою ліквідаціє є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, якому надіслано відповідний запит. Однак, відповідь на запит не надійшла, а тому заявило письмове клопотання про витребування судом вищевказаного розрахунку заборгованості.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року задоволено дане клопотання та витребувано з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед ВАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором № 234/4/07 від 24.09.2007 за період з 24 вересня 2007 року (час укладення кредитного договору) до 06 квітня 2010 року (на час виникнення заборгованості зазначеної у позовній заяві), з відображенням у ньому щомісячних сплачених позичальником платежів за кредитом і відсотками, відповідно до п.2.5 укладеного кредитного договору із зазначенням суми залишку несплаченого кредиту і відсотків.

На виконання даної ухвали Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив суд, що відповідно до даних ЄОІС (Єдина операційно-інформаційна система) ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором №234/4/07 від 24.09. 2007 на дату підписання договору відступлення прав вимоги (28.11.2019) становила 57 157,73 доларів США та 9 810 ,13 грн. і надав виписки у електронному вигляді, сформовані за даними ЄОІС за період з дати запровадження тимчасової адміністрації у банку (21.11.2014) по дату вибуття з балансу (04.12.2019). Разом з тим, повідомлено, що надати виписки за період з 24 вересня 2007 року (час укладення кредитного договору) до 06 квітня 2010 року, не вбачається за можливе, оскільки лише після прийняття постанови Правлінням НБУ від 20.11.2014 №733 «Про внесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб почав виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку.

За клопотанням адвоката Петрик В.В. в інтересах відповідача ОСОБА_5 ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20 травня 2025 року витребувано розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед ВАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором № 234/4/07 від 24.09.2007 за вищевказаний період від Національного банку України.

На виконання даної ухвали Національний банк України повідомив суд, що кредитна справа (кредитний/іпотечний договори) на ім`я ОСОБА_2 , виписки (рух коштів) за рахунками клієнтів в описах архівних справ ПАТ «ВіЕйБі Банк» не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися.

Згідно із частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем до позовної заяви подано розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 24.09.2007р., станом на 06 квітня 2010 року, який не містить жодної інформації щодо здійснених позичальником платежів за кредитом та відсотками, та підтверджень суми заборгованості, яку первинний кредитор заявив до стягнення. Даний розрахунок заборгованості не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом заявленої заборгованості за кредитним договором.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав суду виписки у електронному вигляді, сформовані за даними ЄОІС за період з дати запровадження тимчасової адміністрації у банку (21.11.2014) по дату вибуття з балансу (04.12.2019), тобто за період, який не має значення станом на момент звернення до суду з даним позовом (квітень 2010 рік). Про те надання виписки за період з 24 вересня 2007 року (час укладення кредитного договору) до 06 квітня 2010 року (дата визначення заборгованості первинним кредитором на момент звернення до суду із позовом), не є можливим. Також виписки (рух коштів) за рахунками клієнтів в описах архівних справ ПАТ «ВіЕйБі Банк» не зазначені та не передавалися на архівне зберігання і до Національного банку України.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції з наданих позивачем та витребуваних судом апеляційної інстанції документів, позбавлений можливості встановити обставини, які входять предмет доказування у даній справі та на які звернув увагу суд касаційної інстанції, а саме з`ясувати чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем та за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє, встановити порядок виконання умов пункту 2.5 кредитного договору, а саме встановити наявність чи відсутність прострочених платежів щодо погашення періодичного платежу та перевірити, чи немає підстав для застосування положення ч.4 ст.559 ЦК України.

Згідно із ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, позивачем відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували наявність підстав для солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_1 заявленої заборгованості за кредитним договором №234/4/07 від 24.09. 2007р.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції у частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №234/4/07 від 24.09.2007р. підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цебрик Любомир Васильович, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2010 року у частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: