Справа № 536/371/25
Провадження № 2/536/47/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Баранської Ж.О., за участі секретаря Волошиної А.В., розглянувши у у місті Кременчук за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики в сумі 7 000 доларів США та 3 % річних від суми боргу у розмірі 606, 41 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 вересня 2021 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивачка надала ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 17 000 доларів США, що підтверджується власноруч складеною та підписаною відповідачем розпискою, де відповідач зобов`язався повернути позивачці позичені грошові кошти до 14 березня 2022 року. Однак відповідач виконав своє зобов`язання щодо повернення грошей лише частково та повернув грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, решта 7 000 доларів США відповідач так і не повернув. Таким чином, розмір неповернутої суми боргу становить 7 000 доларів США.

Окрім того, через невиконання відповідачем свого зобов`язання позивачка просить також стягнути на її користь 3 % річних за період прострочення виконання зобов`язання, що складає 606, 41 доларів США.

Ухвалою судді 10 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

16 липня 2025 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів, а саме витребувано з матеріалів цивільної справи № 536/33/24, яка перебувала на розгляді Кременчуцького районного суду Полтавської області, оригінал боргової розписки від 14 вересня 2021 року, що надана ОСОБА_2

30 липня 2025 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилась, направивши на адресу суду заяву, де позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача адвокат Стрижак С.В. був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, надав заяву, де просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю, та розглянути справу без його участі.

В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані матеріали і оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Судом установлено, що 14 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв борг у у сумі 17 000,00 доларів США і зобов`язалися їх повернути до 14 березня 2022 року.

Однак, відповідач борг повернув лише частково, а саме в сумі 10 000 доларів США, решта суми в розмірі 7 000 доларів США відповідачем не повернута.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона ? позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона ? позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів ? робити відповідні правові висновки.

Таким чином, між сторонами у цій справі виникли правовідносини з договору позики, умови якого ОСОБА_2 у встановлений строк, а саме до 14 березня 2022 року, виконав лише частково та повернув частину боргу в сумі 10 000 доларів США, решта боргу в сумі 7 000 доларів США відповідачем не повернута, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки, яка наявна в матеріалах справи.

Доказів належного виконання зобов`язання із повернення позики у термін, вказаний у розписці, відповідачем та його представником до суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Суд ураховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі № 154/3443/18 про те, що дослідивши питання виконання боргового зобов`язання при наявності боргової розписки у кредитора, встановив, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зі змісту наявної у матеріалах справи розписки слідує, що предметом позики є грошові кошти в іноземній валюті доларах США та зміст розписки не містить перерахунок суми боргу в еквівалент грошової одиниці України ? гривні.

Таким чином, ураховуючи, що частина коштів в сумі 7 000 доларів США, які надані у борг відповідно до боргової розписки від 14 вересня 2021 року відповідачами не повернуті та оригінал розписки знаходиться у позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у сумі 7 000,00 доларів США.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача три проценти річних у сумі 606, 41 доларів США за період з 15 березня 2022 року по 31 січня 2025 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, а тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною 2 статті 625 вказаного Кодексу нарахування три проценти річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

У частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Оскільки відповідач вчасно частину боргу в сумі 7 000 доларів США за розпискою не повернув у строк до 14 березня 2022 року, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача три проценти річних у сумі 606, 41доларів США, за період з 15 березня 2022 року по 31 січня 2025 року за 1054 календарні дні, виходячи із наведеного позивачем розрахунку: 7 000,00 доларів США*1054 дні*3:100:365.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 81, 83, 89, 141, 258, 282, 284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 7 000,00 доларів США та три проценти річних у сумі 606,41 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 3181, 32 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Інформація про учасників справи:

Позивач ? ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , адреса місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ? ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

СуддяЖ. О. Баранська