Справа № 306/2788/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Фазикош Г.В., Феєра І.С.

з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року у складі судді Вінер Е.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки і піклування Полянської сільської ради Мукачівського району про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Полянська сільська рада Мукачівського району, про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що 12 листопада 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначала, що, перебуваючи в шлюбі, відповідач вчиняв домашнє насильство щодо неї, свідками якого були їх діти. У травні 2021 року ОСОБА_1 з дітьми переїхала проживати до батьків. Протягом тривалого часу відповідач жодним чином не бере участі в утриманні та вихованні дітей, не сплачує аліменти, не цікавиться їх фізичним та моральним розвитком.

ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей.

За вказаних обставин ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова І.С., просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову, не надав належної їм правової оцінки та безпідставно відмовив у позові. Зокрема, суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Органом опіки і піклування було детально досліджено ставлення батька до дітей та заслухано думку дітей. ОСОБА_2 усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дітей, матеріальної допомоги не надає та не піклується про дітей. Апелянт звертає увагу на те, що на розгляді у Свалявському районному суді Закарпатської області перебували справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, а саме: справа № 306/196/20, за вчинення насильства в сім`ї; справа №306/643/20, за повторне вчинення насильства в сім`ї; справа № 306/770/21, за повторне вчинення насильства в сім`ї, яким не надано відповідної оцінки.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова І. С., залишено без задоволення; рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова І.С., задоволено частково. Постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 березня 2025 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Новікова І.С. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлений, від отримання судової повістки відмовився.

Представник органу опіки і піклування Полянської сільської ради Мукачівського району в судове засідання не з`явився. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Справа на підставі ч. 2ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності нез`явившихся учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника сторони, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи встановлено, що 12 листопада 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідач ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 квітня 2022 року в справі № 306/2123/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103871992) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 26 листопада 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття;

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання;

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 26 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2024 року у справі № 306/2705/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116503460) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 12 листопада 2005 року виконавчим комітетом Сусківської сільської ради Свалявського району, Закарпатської області, актовий запис № 20 розірвано.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 13 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_2 згідно з виконавчим листом №306/2123/21 від 10 серпня 2022 року, виданого Свалявським районним судом Закарпатської області від 01 листопада 2023 року складає 46 335,00грн.

Відповідно до довідки Пасіцької гімназії Полянської сільської ради №57 від 27 жовтня 2023 року батько ОСОБА_2 контакту з гімназією, де вчиться дитина ОСОБА_6 , не підтримує, не цікавиться її успішністю та шкільним вихованням.

Згідно із довідкою Свалявського професійного будівельного ліцею, вихованням ОСОБА_7 займається мати, батько контакту із закладам освіти не підтримує, успішністю та справами доньки не цікавиться.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав за № 465/03-5 від 28 березня 2024 року, складеного та затвердженого в. о. сільського голови Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області Н. Петрус, доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).

Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23)).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що:

«тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції і направляючи дану справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, у постанові від 09 липня 2025 року зазначив, що апеляційний суд не звернув увагу, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо позбавлення батьківських прав враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності.

Матеріалами справи доведено, що відповідач протягом тривалого часу жодним чином не бере участі в утриманні та вихованні дітей, не сплачує аліменти, не цікавиться їх фізичним та моральним розвитком.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі позивач указує на вчинення відповідачем домашнього насильства відносно неї, свідками якого були їх діти.

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень відповідач ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства у сім`ї.

Зокрема, постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2020 року в справі № 306/196/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87575449) звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП на підставі статті 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням; постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 червня 2020 року в справі № 306/643/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89688724) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. та стягнуто з ОСОБА_2 420,40 судового збору на користь Державної судової адміністрації України; постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2021 року в справі № 306/770/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. та стягнуто з ОСОБА_2 420,40 судового збору на користь Державної судової адміністрації України.

З аналізу змісту даних постанов вбачається, що домашнє насильство відповідач вчиняв за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 щодо своєї дружини позивачки у присутності дітей.

Позивачка внаслідок зловживання відповідачем алкогольними напоями та вчинення відповідачем домашнього насильства щодо неї змушена була переїхати разом з дітьми для проживання до своїх батьків, де наразі проживає.

З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дітей 25.03.2024 року були заслухані діти, які на той момент досягли повні 17 та 13 років, які пояснили, що батька не бачили майже три роки, їх повністю забезпечує мати, батько з ними не спілкується, не цікавиться ними, не дарував їм ні на день народження, ні на свята жодних подарунків. Також комісією було здійснено виїзд до батька дітей, однак до будинку комісія не змогла потрапити, так як були зачинені ворота. На території будинку перебувала громадянка ОСОБА_9 , яка є бабусею дітей, та зазначила, що її син ОСОБА_10 не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньок, та відмовилась повідомити комісії про місцезнаходження її сина.

Згідно із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 13 листопада 2023 року (на момент звернення із даним позовом) заборгованість ОСОБА_2 становила 46 335,00грн.

Згідно із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 06 лютого 2026 року заборгованість ОСОБА_2 станом на 06.02.2026 року становить 168 802,00грн.

Наведені обставини свідчать, що відповідач взагалі не сплачує аліменти на утримання своїх дітей і свідомо ухиляться від матеріального забезпечення дітей.

З моменту відкриття судом першої інстанції провадження у даній справі (23січня 2024 року), відповідач ОСОБА_2 жодного разу у судове засідання не з`явився. До суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 також жодного разу не з`явився, від отримання судової повістки відмовився.

Згідно із ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз вищенаведених та досліджених доказів у їх сукупності і взаємозв`язку дає колегії суддів підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_2 повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, протягом тривалого часу не вчиняє жодних дій щодо зміни свого ставлення до дітей, що є свідченням винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, а тому для захисту прав та інтересів дітей, та у найкращих їх інтересах, доцільним є позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей.

З врахуванням наведеного заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, не врахував вищенаведених фактичних обставин справи та вимог закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки, та дійшов помилкових висновків про відмову у позові.

Відповідно до приписів п.4 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову з вищенаведених підстав.

Згідно ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем за подання позову, апеляційної та касаційної скарги сплачено судовий збір у загальній сумі 4831,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4831,20 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: