Справа № 583/1109/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Яценко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.

представника заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирка цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2026 представник заявниці звернувся до суду із зазначеною заявою та просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на нього обов`язки: - заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання заявника разом з дитиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; - заборонити ОСОБА_3 наближатися ближче 5 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_2 та її дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; - заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити ОСОБА_3 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_2 та її дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку, або особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

Вимоги за заявою вмотивовані тим, що ОСОБА_2 проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якого є чоловік заявниці - ОСОБА_6 та рідний дядька останнього - ОСОБА_3 . Між співвласниками житлового будинку існує усна домовленість про поділ будинку на дві відокремлені квартири з окремими входами та спільним двором та прибудинковою територією. Чоловік заявниці на даний час проходить військову службу в лавах Збройних сил України та виконує військовий обов`язок по захисту територіальної цілісності нашої держави. Під час спільного проживання в одному дворі на протязі тривалого часу рідний дядько чоловіка заявниці - ОСОБА_3 постійно провокує на конфлікт ОСОБА_2 і її дитину та постійно вчиняє стосовно них правопорушення, погрожує вчинити стосовно них насильство в різних формах. Протягом 2024-2026 років ОСОБА_3 неодноразово визнавався винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП, а саме за вчинення протиправних дій стосовно ОСОБА_2 . Притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу не зупиняє останнього від вчинення щодо ОСОБА_2 подальших адміністративних правопорушень і домашнього насильства. ОСОБА_3 також здійснює наклеп на родину заявниці та хибні виклики поліції, в зв`язку з чим працівники поліції попереджали в усному порядку ОСОБА_3 про подальше недопущення хибних викликів, що в противному випадку загрожуватиме останньому адміністративною відповідальністю з накладенням на нього штрафу. Через вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень та психологічного тиску ОСОБА_2 та її дитина відчувають страх, фактично перенесли психологічну травму, бояться його та відчувають реальність погроз, що і стало підставою звернення до суду.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, її представник у судовому засіданні підтримав вимоги за заявою, просив їх задовольнити.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку.

Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон №2229-VIII) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 229-VIII).

Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19), від 11 лютого 2021 року у справі №335/5477/20 (провадження №61-14846св20) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону №2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Разом з тим, на відносини, які виникли у заявниці ОСОБА_2 та заінтересованої особи ОСОБА_3 , не поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, оскільки останній не входить у перелік осіб, визначених у частині 2 статті 3 Закону №2229-VIII.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що ОСОБА_3 , як дядько чоловіка заявниці, не проживає спільно з ОСОБА_2 , не пов`язаний із нею спільним побутом та не має взаємних прав і обов`язків, тому конфлікт, який стався між учасниками справи, не може розглядатися як домашнє насильство в розумінні Закону №2229-VIII та, відповідно, в даному випадку щодо ОСОБА_3 не може бути видано обмежувальний припис, передбачений статтею 26 Закону №2229-VIII.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису є такими, що не підлягають розгляду в обраному нею порядку та не регулюються положеннями глави 13 ЦПК України й Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суд зауважує, що ОСОБА_2 не позбавлена права звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, якщо вважає, що діями ОСОБА_3 їй завдано майнової та/або моральної шкоди.

Зазначене вище відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № №447/2402/23, провадження № 61-16641св23.

З огляду на це, суді дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 .

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 4, 141, 247, 258, 263-265, 294, 350-1, 350-8, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко