ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Красвітної Т.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мазур Оксана Анатоліївна, на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року в цивільній справі номер 175/13997/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користування майном,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (Дніпровського районного суду Дніпропетровської області) звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування майном, в якому просила суд усунути перешкоди для ОСОБА_1 в користуванні домоволодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та яке належить позивачці на праві особистої приватної власності; виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

15.12.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сазонової М.О. надійшло клопотання про зупинення розгляду справи у зв`язку з перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користування майном, зупинено до припинення відносно ОСОБА_2 обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мазур О.А., подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року у справі №175/13997/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити стороні відповідача в задоволенні заяви про зупинення провадження, а справу направити до суду першої інстанції для продовження слухання справи по суті.

Доводами апеляційної скарги наведено, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Задовольняючи клопотання, суд послався на рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №754/947/22, яка відступила від попередньої судової практики Верховного Суду у справах №756/3462/20, 557/1226/23, 904/4027/22 та 852/2а-1/24 та Палати щодо вирішення питання зупинення провадження у справі. Разом з тим, вказані обставини не закріплені на законодавчому рівні, а судова практика не являється законом.

На думку позивачки, для зупинення провадження у справі на підставі перебування сторони у складі Збройних Сил України недостатньо самого факту введення воєнного стану і формального перебування особи у складі ЗСУ. Самі по собі довідки та накази про перебування сторони на військовій службі, у складі Збройних Сил України, не є достатніми для зупинення провадження по справі. Прецедентна практика Верховного Суду вимагає від сторін надання доказів залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на військовий стан тощо.

В даному процесі наявна особа, адвокат Сазонова М.О., яка має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені відповідача ОСОБА_2 його процесуальні права та обов`язки.

З поданого клопотання не вбачається обставин щодо переведення військової частини, в якій перебуває ОСОБА_2 , на воєнний стан.

Крім того, по даній справі в якості відповідачів залучені як ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем, так і його дружина ОСОБА_7 , яка не являється військовослужбовцем, не перебуває в лавах ЗСУ.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статі 369 ЦПК України апеляційна скарга на вказану ухвалу суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Відповідно до частини 13 статі 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що у вересні 2024 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (Дніпровського районного суду Дніпропетровської області) звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування майном.

30 вересня 2024 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області відкрито загальне позовне провадження у цій цивільній справі.

24 вересня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області витребувано в строк до 31 жовтня 2025 року з військової частини НОМЕР_1 належно завірену копію наказу по особовому складу щодо ОСОБА_2 , виданий у порядку п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, чи переведена військова частина на воєнний стан та чи виконує бойові завдання у зоні бойових дій

15.12.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сазонової М.О. надійшло клопотання про зупинення розгляду справи у зв`язку з перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Згідно з витягом з наказу ВЧ НОМЕР_1 від 15.01.2025 року №15 сержанта ОСОБА_2 призваного на військову службу за мобілізацією зараховано до списків частини та на всі види забезпечення та призначено на посаду командира господарчого відділення взводу забезпечення евакуаційного батальйону (а.с. 174).

Відповідно до довідки №207 від 25.01.2025 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_8 , ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 15.01.2025 року (а.с. 180).

З відповіді №2621 від 17.11.2025 року командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 на адвокатський запит від 16.11.2025 року №16/11/2025 вбачається, що військова частина НОМЕР_1 дійсно безпосередньо бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації, а також у виконанні завдань у районі проведення бойових дій (а.с. 201).

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості клопотання відповідача про зупинення провадження, у зв`язку з перебуванням останнього на військовій службі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Таким чином, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на теперішній час його дію не припинено.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі №754/947/22 зроблено наступні висновки щодо зупинення провадження з наведених вище підстав:

«Отже, під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні».

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Згідно з частиною 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що згідно з витягом з наказу ВЧ НОМЕР_1 від 15.01.2025 року №15 сержанта ОСОБА_2 призваного на військову службу за мобілізацією зараховано до списків частини та на всі види забезпечення та призначено на посаду командира господарчого відділення взводу забезпечення евакуаційного батальйону.

Відповідно до довідки №207 від 25.01.2025 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_8 , ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 15.01.2025 року.

З відповіді №2621 від 17.11.2025 року командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 на адвокатський запит від 16.11.2025 року №16/11/2025 вбачається, що військова частина НОМЕР_1 дійсно безпосередньо бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації, а також у виконанні завдань у районі проведення бойових дій.

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про наявність достатніх підстав для зупинення провадження у справі з урахуванням вимог пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зокрема, про постановлення оскаржуваної ухвали з

порушеннями норм процесуального права, а також фактичним обставинам справи, є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мазур Оксана Анатоліївна, залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: