Провадження № 2/638/2655/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м.Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Поляков О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кутоманової К.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований 16 березня 2018 року Ковпаківським районним у м. Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 157.

За десять років до реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданий Ковпаківським районним у м. Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис 2487.

Спільне життя позивача з відповідачем не склалося. Відсутність взаєморозуміння, різне бачення сімейних обов`язків, не бажання знаходити компроміси у сімейних стосунках призвели до неможливого проживання однією сім`єю позивача з відповідачем.

Тривалий час позивач і відповідач ведуть окреме проживання один від одного, шлюбних стосунків не мають і обидві сторони ведуть окреме життя. Оскільки подальше спільне життя позивача з відповідачем, як спільна родина, і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому вважає необхідним звернутися до суду з позовною заявою.

У зв`язку з тим, що неповнолітня дитина живе разом з позивачем і більші витрати на утримання доньки несе позивач, просить кошти на утримання дитини (аліменти) присудити у частці від доходу її батька.

В даний час відповідач має прибуток. Розмір прибутку відповідача, позивачу не відомий, оскільки сторони проживають окремо. Відповідач є фізично здоровим, тому просить стягнути з відповідача грошові кошти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 (однієї четвертої) від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін у судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2025 року заяву ОСОБА_3 задоволено, позивачу з відповідачем надано строк для примирення у два місяці.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2026 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини поновлено та призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явилась, до суду надала заяву розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, наголосила, що позиція відповідача не змінилась, крім того відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь дитини, оскільки дитина вже працює, вважає що вона може самостійно себе утримувати.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 16 березня 2018 року у Ковпаківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №157, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 від 16 березня 2018 року. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 взяла прізвище ОСОБА_6 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , актовий запис №2487 від 02 лютого 2012 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру, № 1723371 від 01.09.2025.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру, № 1723373 від 01.09.2025.

Згідно зі ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, позивач на примирення не згодна, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає, що згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положення ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачають, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 182 СК України).

Частиною 3 статті 183 ЦПК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, у ч. 3 ст. 183 СК України законодавець закріпив загальний підхід до визначення частки заробітку (доходу) платника аліментів, а саме 1/4 частка заробітку (доходу) платника аліментів на утримання однієї дитини.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що для стягнення аліментів у розмірі, меншому, ніж це передбачено ч. 3 ст. 183 СК України, повинні існувати поважні та непереборні обставини, які позбавляють платника аліментів об`єктивної можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, та які відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дитину з урахуванням її потреби. Також відповідачем не надано доказів перебування у нього на утриманні інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати відповідно до закону, окрім тієї дитини, про яку зазначено у позові позивачем, не надано доказів щодо стану здоров`я відповідача, який позбавляє його сплачувати аліменти на утримання дитини в зазначеному розмірі, при цьому суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, відтак має об`єктивну можливість та зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від доходу.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, ту обставину, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 серпня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На підставі ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 131, 141, 258-259, 263-265, 273-274, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 16 березня 2018 року Ковпаківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №157.

Стягнути з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, ОСОБА_3 , щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Поляков