Справа №766/9064/25 н/п 2/766/1012/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

Головуючого судді Кузьміної О.І.,

за участю секретаря Савицького В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом прокурора- керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Херсонської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національний природний парк «Нижньодніпровський» про скасування права власності та державної реєстрації земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор- керівник Олешківської окружної прокуратури Херсонської області, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Херсонської обласної державної адміністрації звернулась до суду із позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національний природний парк «Нижньодніпровський» про скасування права власності та державної реєстрації земельної ділянки. В обґрунтування позову посилалася на те, що під час вивчення стану додержання земельного та природоохоронного законодавства щодо формування як об`єктів права земельних ділянок сільськогосподарського призначення в межах національного природного парку «Нижньодніпровський», а саме питання щодо реєстрації права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі України земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0669 площею 0,12 га, яка розташована в межах НІШ та фактично є земельною ділянкою природно-заповідного фонду.

Указом Президента України від 24.11.2015 № 657/2015, з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів дельти річки Дніпро як одного з найцінніших природних заплавно-літоральних комплексів у Європі, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико- культурну, наукову, освітню та естетичну цінність, забезпечення збереження водно-болотного угіддя міжнародного значення "Дельта р. Дніпра", відповідно до статті 53 Закону .України "Про природно-заповідний фонд України", на території Бериславського, Білозерського, Голопристанського та Цюрупинського районів, міст Херсона та Нової Каховки Херсонської області створено НІШ "Нижньодніпровський".

До території Парку головою Херсонської обласної державної адміністрації, департаментом екології та природних ресурсів Херсонської ОДА, Херсонським обласним управлінням водних ресурсів, Державними підприємствами «Херсонське ЛМГ», «Збур`ївське ЛМГ», «Каховське лісове господарство», степовим філіалом ім. Виноградова Українського науково-дослідного інституту лісового господарства і агромеліорації ім. Г.М. Висоцького, а також головним управлінням Держземагенства у Херсонській області погоджено в установленому порядку включення 80177,80 га земель державної власності, а саме 14479,80 га земель державної власності, які надаються Парку в постійне користування, у тому числі з вилученням у землекористувачів, та 65698,00 га земель державної власності, які включаються до території Парку без надання йому в постійне користування.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020 №1375-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер :03:001:0669), із земель сільськогосподарського призначення державної власності, без зміни цільового призначення та права забудови для ведення садівництва, розташовану за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

Водночас як вбачається з інформації з інформаційно - телекомунікаційної системи «Автоматизована система Державного земельного кадастру», вищевказана земельна ділянка кадастровий номер :03:001:0669 площею 0,12 га розташована в межах НПП «Нижньодніпровський», що вказує на порушення правового режиму використання земель природно-заповідного фонду. Департаментом природно-заповідного фонду та біорізноманітгя Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на запит Олешківської окружної прокуратури Херсонської області в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надало копії наявних матеріалів щодо НІШ «Нижньодніпровський», а саме: положення, проект створення, картографічний матеріал. Міндовкілля не догоджувало зміни меж, категорій та скасування статусу, а також не видавало експертні висновки щодо зміни меж, категорії та скасування статусу територій НІШ «Нижньодніпровський». Крім того, Міндовкілля не погоджувало проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0669 площею 0,12 га, а також не погоджувало зміну її, цільового призначення. Факт розміщення земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0669 площею 0,12 га в межах НПП «Нижньодніпровський» підтверджується також відомостями із Національної кадастрової системи (https://nks.dzk.gov.ua), інформацією із НПП «Нижньодніпровський», відомостями із геопорталу Ліси України, даними із геоінформаційної системи управління лісовими ресурсами України.

Не зважаючи на вказане, усупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», згідно якої до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області прийнято наказ від 14.12.2020 № 1375-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» та передано земельну ділянку :03:001:0669 площею 0,12 га у власність ОСОБА_1 , безпідставно облікувавши її як ділянку сільськогосподарського призначення, що є порушенням земельного та природоохоронного законодавства України. Оскільки розташування земельної ділянки із кадастровим номером :03:001:0669 у межах Національного природного парку «Нижньодніпровський», згідно з чинним законодавством свідчить про її приналежність до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює її віднесення до категорії земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням «для індивідуального садівництва». Просить скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :03:001:0669 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203); зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути державі в особі Херсонської обласної державної адміністрації () земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :03:001:0669; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0669 площею 0,12 га.; розподіл судових витрат вирішити згідно із вимогами ст. 133 ЦПК України та перерахувати їх на користь Херсонської обласної прокуратури (, м. Херсон, вул. Михайлівська, 33, р/р ЦА43 І2291, ДКСУ м. Київ, МФО 820172).

Ухвалою Херсонського міського суду від 12 червня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Прокурор в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій просила позов задовольнити з підстав викладених у позові та вирішити питання щодо стягнення судових витрат та розглянути справу без її участі.

Представник Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав пояснення відповідно до яких підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те що передача земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0669 площею 0,12 га. у власність ОСОБА_1 відбулась з порушенням вимог земельного і природоохоронного законодавства та є незаконною, оскільки розташування спірної земельної ділянки у межах НПП «Нижньодніпровський» свідчить про її віднесення до земель природно- заповідного фонду. Вказане унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва. Таким чином, землі природно-заповідного фонду вилучені з обороту, а тому не можуть передаватись у власність фізичних чи юридичних осіб, надаватись для інших цілей, ніж ті, що передбачені статтею 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

За таких обставин встановлене цільове призначення спірної земельної ділянки для індивідуального садівництва впливає на їх обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості їх використання за таким призначенням, оскільки з моменту створення НПП «Нижньодніпровський» ці території мають статус природно- заповідного фонду та їх правовий режим і цільове призначення визначаються фактом розташування на них вказаного об`єкта.

Так, прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області наказу від 11.12.2020 № 1375-УБД в частині земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0669, яким фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки та яка передана у приватну власність як земельна ділянка сільськогосподарського призначення, здійснено з перевищенням повноважень. З інформації з Державного земельного кадастру вбачається, що спірна земельна ділянка зареєстрована в кадастрі з цільовим призначенням «для ведення індивідуального садівництва», водночас, долучені до матеріалів справи докази підтверджують, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0669 розташована в межах НПП «Нижньодніпровський». Отже, відомості у Державному земельному кадастрі щодо цільового призначення земельної ділянки є необ`єктивними та недостовірними, віднесення такої до земель сільськогосподарського здійснено в порушення статті 20 Земельного кодексу України. Просив позов задовільнити в повному обсязі.

Представник Херсонської обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав пояснення відповідно до яких просив позов задовільнити посилаючись на те, що зміна цільового призначення спірної земельної ділянки та вибуття її в приватну власність відбулося з порушенням вимог чинного законодавства України та просить провести судове засідання без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи Національного природного парку «Нижньодніпровський» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі та задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020 №1375-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер :03:001:0669), із земель сільськогосподарського призначення державної власності, без зміни цільового призначення та права забудови для ведення індивідуального садівництва, розташовану за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №395817692 від 20.09.2024 встановлено, що 04.02.2021 року на підставі рішення державного реєстратора Херсонської міської ради Херсонської області Кіріченко В.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 56496441 від 08.02.2021 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, з кадастровим номером :03:001:0669 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

Підставою внесення запису до реєстру став наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області № 1375-УБД від 11.12.2020 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення ОСОБА_1 площею 0,1200га, кадастровий номер :03:001:0669 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення садівництва, розташовану за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

З відповіді НПП «Нижньодніпровський» №359/08 від 04.10.2024 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0669 відповідно до картографічних матеріалів Проекту створення НПП «Нижньодніпровський», розташована у господарській зоні парку.

Факт знаходження даної земельної ділянки у межах НПП «Нижньодніпровський» також підтверджується інформацією з Херсонської обласної військової адміністрації від 02.10.2024 №01-01-66-10417/0/24/23 та картографічними матеріалами меж Парку за результатами проведеної у 2018 році інвентаризації територій та об`єктів природно-заповідного фонду області. Також, в інформації зазначено, що структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища не погоджувався проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва.

Національний природний парк «Нижньодніпровський» створено Указом Президента України №657 від 24.11.2015, загальною площею 80177,80 га із земель державної власності, в тому числі площею 65698 га земель державної власності, які включаються до території національного природного парку без надання йому в постійне користування.

Згідно пунктів 1.1, 1.7, 1.8 Положення про НПП «Нижньодніпровський», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №113 від 31.08.2020 парк розташований на території Бериславського, Білозерського, Голопристанського та Олешківського районів, міст Херсона та Нової Каховки Херсонської області. Загальна площа парку становить 80177,80 га земель державної власності, а саме: 14479,80 га земель, які надаються Парку в постійне користування, у тому числі з вилученням у землекористувачів та 65698 га земель, які включаються до території Парку без надання йому в постійне користування. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського відання і надаються в користування Парку у порядку, встановленому законодавством. До встановлення меж парку у натурі його межі визначаються відповідно до Проекту створення парку.

НПП «Нижньодніпровський» створено з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів дельти річки Дніпро, як одного з найцінніших природних заплавно-літоральних комплексів у Європі, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність, забезпечення збереження водно-болотного угіддя міжнародного значення «Дельта р. Дніпра» (п. 2.1 Положення).

Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено ст. 215 зазначеного Кодексу.

За правилами ст. 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані із вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У ч. 1 ст. 186-1 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до вказаного органу за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 3 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природно-заповідного фонду можуть використовуватися у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

В частинах 1-4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до ст. 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку.

Як визначено ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктами «а», «в» ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Верховний Суд у постанові від 11.10.2023 року у справі №734/1560/20 дійшов висновку, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у державній, комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включенням земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель ПЗФ та іншого природоохоронного значення. Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду з комунальної власності можливе тільки за рішенням відповідної місцевої ради за обов`язковим погодженням з Верховною радою України. При задоволенні негаторного позову прокурора вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку, яка знаходиться в межах земель природно-заповідного фонду, відповідає ефективному захисту порушених прав держави.

Отже, стосовно земель природно-заповідного фонду закон установлює пріоритет державної, комунальної власності на землю над приватною. Таким чином, законним власником та володільцем земельної ділянки, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , є держава, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України заволодіння приватними особами землями природно-заповідного фонду державної форми власності є неможливим. Право державної власності на спірну земельну ділянку не могло припинитися внаслідок рішення ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, яке відповідно до компетенції не було наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду 06.09.2016, після створення НПП «Нижньодніпровський» Указом Президента України №657 від 24.11.2015.

У вказаному Указі та в подальшому у положенні про Парк зазначено, що землі парку є виключно державною власність в тому числі і та їх частина, яка передається у постійне користування Парку. А тому у постійне користування можуть передаватися виключно землі, які перебувають у державній чи комунальній власності (ст. 92 ЗК України).

У ч. 1 та 3 ст. 152 ЗК України визначено, що власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі: шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Частина 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, дійсним розпорядником спірної земельної ділянки є Херсонська обласна державна адміністрація, із повноваженнями з питань використання та розпорядження землею наведеної категорії.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в межах НПП «Нижньодніпровський», належала парку до виникнення спірних правовідносин і відноситься до земель природно-заповідного фонду. ГУ Держгеокадастру у Херсонській області могло і повинно було знати про те, що ця ділянка перебуває у межах об`єкта природно-заповідного фонду Парку. Таким чином, оформлення документів про перехід земельної ділянки у приватну власність є порушенням закону, оскільки припинило право державної власності на неї.

Зокрема у постановах від 13.08.2019 року у справі №910/11164/16, від 26.02.2020 року у справі №911/3315/17, від 16.09.2022 року у справі №752/3090/19 Верховний Суд звертав увагу, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що узгоджується із положеннями частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а неналежне оформлення земельної ділянки не змінює її цільового призначення як віднесеної до земель природно-заповідного фонду і не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки.

Відповідно до ст. ст. 317, 328, Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 9, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення проведення державної реєстрації прав. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Державна реєстрація прав проводиться у порядку прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав). Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Згідно з ч. 4 ст. 11 ЦК України, п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Статтею 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.

Як встановлено судом, реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_1 здійснено на підставі неіснуючого судового рішення, тобто реєстрацію проведено без належних правових підстав.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 16, ч.1 ст. 20, ч. 1 ст. 21 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю за особою, яка протиправно його набула у приватну власність, може бути перешкодою у реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.

Відповідно до положень частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, у розумінні положень наведеної норми Закону способами судового захисту порушених прав та інтересів особи (держави) є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Такі висновки містяться в постановах Верховного Суду, зокрема, від 23.06.2020 у справі № 906/516/19.

З урахуванням викладеного прокурором обрано ефективний спосіб захисту права власності держави на земельні ділянки шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав з одночасним припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, оскільки таке право власності зареєстровано на підставі нікчемних документів, які не породжують будь-які права та обов`язки.

Разом з цим, суд вирішуючи вимогу про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку у власність держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Як вже зазначалось, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»(далі - Закон) землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно дозакону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Статтею 186-1 Земельного кодексу України(у редакціях до змін внесених на підставі Закону № 1423-ІХ від 28.04.2021) визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Отже, оскільки спірна земельна ділянка розміщена на території об`єкта природно-заповідного фонду України, для надання її у приватну власність необхідно було отримати дозвіл від Херсонської обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з пунктом «в» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду та історико-культурними об`єктами, що мають національне та загальнодержавне значення.

Отже, зайняття земельної ділянки, яку передано у приватну власність з недотриманням вимог Земельного Кодексу України, Закону України «Про природно-заповідний фонд України» треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), пункт 97 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)).

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки природно-заповідного фонду України.

Позовна вимога щодо зобов`язання ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку у власність держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації, тобто негаторний позов, що є належним способом відновлення порушеного права власності на землі природно-заповідного фонду та дана позовна вимога підлягає задоволенню.

Верховний Суд у постановах від 09.06.2021 року у справі № 920/839/20 та від 26.05.2021 року у справі № 926/14/19 висловив позицію, за якою у разі свідчення попереднього листування прокурора з уповноваженим органом про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то, у такому випадку, наявні підстави для представництва передбачені абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Сам факт не звернення до суду уповноваженого органу з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави (у даному випадку) свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Верховним судом України, зокрема у постановах від 16.12.2015 року (справа № 6-2510ц15), від 05.10.2016 року (справа № 916/2129/15), від 29.06.2016 року (справа № 6-1376ц16), зазначалось, що підставою для представництва інтересів держави прокурором визнано захист «суспільного», «публічного» інтересу, яким є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання.

При цьому, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а безпідставна реєстрація права власності на землі за певними особами, за результатом чого земельні ділянки вибули з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає (правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-157ц16 від 29.06.2016).

Відповідно частин 1,2 статті 324, частин 1,2 статті 326 ЦК України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Незаконне надання у власність земельної ділянки природно-заповідного фонду, порушує виключне право власності Українського народу на земельні ресурси. В цьому контексті важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на водні об`єкти та земельні ділянки в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 13, 19 Конституції України).

Згідно положень ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 321, 391, 393 ЦК України, ст.ст. 152- 155 ЗК України, ст.ст. 2, 4, 7, 9, 10, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов прокурора- керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Херсонської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національний природний парк «Нижньодніпровський» про скасування права власності та державної реєстрації земельної ділянки - задовольнити.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56496441 від 08.02.2021, яким за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,12 га з кадастровим номером :03:001:0669, цільове призначення для індивідуального садівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203).

Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0669 площею 0,12 га.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути державі в особі Херсонської обласної державної адміністрації () земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :03:001:0669.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Херсонської обласної прокуратури (, м. Херсон, вул. Михайлівська, 33, р/р ЦА43 І2291, ДКСУ м. Київ, МФО 820172) судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в сумі 10 598,00грн.(десять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного

СуддяО. І. Кузьміна