Єдиний унікальний номер 341/264/26
Номер провадження 2/341/431/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення аліментів.

установив

17.02.2026 представник ОСОБА_1 в інтересах позивачки ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення аліментів.

У позові просить стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до припинення навчання сином, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку. Судові витрати у справі покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них є двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою. Шлюб між сторонами розірваний. На підставі судового наказу від 15 червня 2020 року стягувались аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача. 27 грудня 2025 року старшому сину сторін виповнилось 18 років та стягнення аліментів на підставі раніше прийнятого судового наказу припинено. ОСОБА_4 навчається у Бурштинському енергетичному фаховому коледжі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. У зв`язку з навчанням на денній формі ОСОБА_4 не має змоги влаштуватись на роботу та самостійно отримувати дохід. Позивачка змушена надавати сину кошти на додаткові потреби пов`язані з харчуванням, придбанням одягу, взуття, підручників та канцтоварів та на потреби особистого характеру. При цьому позивачка самостійно забезпечити дитину всім необхідним не має можливості, оскільки матеріально утримує й неповнолітнього сина ОСОБА_5 . Відповідач є фізично здоровим та працездатним. Інших утриманців, крім спільних дітей сторін, не має. Відповідач офіційно працевлаштований у відокремленому підрозділі «Бурштинська теплова електрична станція» акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» та отримує стабільний щомісячний дохід, а тому має змогу матеріально допомагати повнолітньому сину, який продовжує навчання та сплачувати аліменти.

Ухвалою суду від 20 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження.

Судове засідання призначено на 13 березня 2026 року.

У судове засідання 13 березня 2026 року з`явився представник позивачки та відповідач. Третя особа ОСОБА_4 не з`явився, хоча повідомлений про розгляд справи належним чином.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності третьої особи, про що не заперечували присутні учасники справи.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив такі задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав. Не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Вказав, що готовий такі сплачувати.

Оскільки відповідач позовні вимоги визнав, представник позивачки відмовився від вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши представника позивачки та відповідача, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , підтверджується, що позивачка є його матір`ю, а відповідач батьком (а. с. 3).

Отже, з 27 грудня 2025 року ОСОБА_4 є повнолітнім.

Згідно з копією рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний, визначено місце проживання сина ОСОБА_4 з матір`ю (а. с. 4-5).

Відповідно до копії судового наказу від 15 червня 2020 року стягувались аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття (а. с. 6).

Згідно з копією витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Дата реєстрації 30.03.2024 (а. с. 9). За цією ж адресою зареєстрована позивачка (а. с. 11).

Відповідно до копії довідки від 02 лютого 2026 року № 11/03-26 підтверджується те, що ОСОБА_4 є студентом третього курсу денного відділення відокремленого структурного підрозділу «Бурштинський енергетичний фаховий коледж Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу», бюджетної форми навчання. Термін закінчення закладу освіти 01 липня 2027 року (а. с. 7).

Надаючи правову оцінку установленим обставинам у цій справі та позовним вимогам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

До початку розгляду справи по суті відповідач позов визнав, що зафіксовано на звукозаписі судового засідання.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами другою та третьою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 199 СК України установлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про підстави виникнення обов`язку батьків щодо утримання своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Отже, стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

У зв`язку із зазначеними вище вимогами, суд установив наступне.

ОСОБА_4 є студентом третього курсу денного відділення відокремленого структурного підрозділу «Бурштинський енергетичний фаховий коледж Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу», бюджетної форми навчання. Термін закінчення навчання у закладі освіти 01 липня 2027 року. Потребує матеріальних витрат на їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання.

Оскільки форма навчання ОСОБА_4 є денною, тому виключає його можливість працевлаштування.

Таким чином, суд вважає доведеною обставину щодо потреби в матеріальній допомозі батьків.

Суд зазначає, що обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, враховуючи у сукупності досліджені докази та, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також з урахуванням того, що утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є обов`язком обох батьків, відповідач позовні вимоги визнав, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до припинення навчання сином, а саме до 01.07.2027, а у разі продовження навчання не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Саме такий розмір аліментів, на переконання суду, забезпечить інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин, справедливості, розумності та моральності.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Позивачка звільнена від сплати судового збору згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ.

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивачку звільнено від сплати судових витрат, тому відповідно до приписів статей 141, 142 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 605,60 грн судового збору, а іншу частину судового збору у розмірі 605,60 грн необхідно компенсувати за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі приписів статей 259, 268 ЦПК України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. Складання повного тексту рішення суду відкладено на строк не більш як п`ять днів.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 142, 206, 258, 263, 265, 268, 272, 273, 279, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення аліментів задовольнити повністю.

Стягувати із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до припинення навчання сином, а саме до 01.07.2027, а у разі продовження навчання не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнення аліментів розпочати з 17 лютого 2026 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 50 % судового збору у розмірі 665,60 грн.

Решту 50 % судового збіру у розмірі 665,60 грн компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене).

Повний текст рішення складено 17 березня 2026 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

третя особа ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ