Справа № 216/2602/22
провадження 2/216/126/26
УХВАЛА

іменем України

11 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Цимбалістенко О.В., розглянувши позовну заяву третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання мирової угоди, усунення перешкод у здійсненні права володіння, стягнення моральної та матеріальної шкоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, та третьої особи ОСОБА_1 про розірвання мирової угоди про виконання цивільно-правових зобов`язань дитини, стягнення моральної шкоди, заподіяної дитині внаслідок примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, та третьої особи ОСОБА_1 про розірвання мирової угоди про виконання цивільно-правових зобов`язань дитини, стягнення моральної шкоди, заподіяної дитині внаслідок примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань.

02 лютого 2026 року на адресу суду від третьої особи ОСОБА_1 надійшла позовна заява до ОСОБА_2 в якій заявила наступні позовні вимоги:

1)Розірвати «мирову угоду» у справі № 2-120/2010 та визнати такою, що не породжує жодних правових наслідків щодо мене ОСОБА_1 , як власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

2)Усунути перешкоди у здійсненні мною права володіння, користування та розпорядження належним житловим будинком за адресою: мені АДРЕСА_1 . Заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на: користування зазначеним житловим будинком; проживання у ньому; ініціювання або продовження виконавчих дій щодо майна ОСОБА_1 ;

3) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 934 476 гривень, як компенсацію за тривале та системне порушення права приватної власності, недоторканності житла, приватного життя та особистої Безпеки;

4) Стягнути з відповідача судові витрати та матеріальні збитки у загальному розмірі 483 349,51 грн, відповідно до наданого орієнтовного розрахунку.

Крім цього ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору на підставі п.3. статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України, з урахуванням: предмета спору (захист житлових і майнових прав); майнового стану; умов воєнного стану; фактичного позбавлення можливості користуватися власним житлом.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2026 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання мирової угоди, усунення перешкод у здійсненні права володіння, стягнення моральної та матеріальної шкоди - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Підставами для залишення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору без задоволення були наступні.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; аб о позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Обставини, зазначені у клопотанні, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний матеріальний стан позивача, що перешкоджає йому виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої позовної заяви судовим збором.

Подібна правова позиції викладена в ухвалі Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 216/3354/19 провадження 61-11878ск22.

Окрім цього жодних документів на підтвердження скрутного майнового стану ОСОБА_1 надано не було.

Вказану ухвалу суду про залишення позову без руху ОСОБА_1 отримала 11 лютого 2026 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документу в її електронний кабінет. Крім цього вищевказана ухвала про залишення позовної заяви без руху направлялась за адресою мешкання ОСОБА_1 , яку остання зазначила в своїй позовній заяві від 02 лютого 2026 року, а саме : АДРЕСА_1 . Поштове відправлення ухвали повернулось до суду 16 лютого 2026 року з відміткою «адресат відсутній».

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц.

Таким чином,станом на 11 березня 2026 року ОСОБА_1 не усунула вказані в ухвалі суду від 05 лютого 2026 року недоліки,чим невиконала вимоги ст.175,177 ЦПК України.

Суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху було вказано на необхідність сплатити судовий збір та надати копії позовної заяви відповідно до кількості учасників справи (дві копії), при цьому наведено обґрунтування. Однак, позивачем на виконання вказаної ухвали не додано доказу на підтвердження сплати нею судового збору, та не надано копій позовних заяв тим самим не усунуто недоліків, на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, станом на 11 березня 2026 року недоліки, на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позивачем не усунуто.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави («Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 у встановлений суддею строк не були усунуті вказані недоліки, дану позовну заяву слід вважати неподаною та повернути.

Керуючись ст.185ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання мирової угоди, усунення перешкод у здійсненні права володіння, стягнення моральної та матеріальної шкоди, яка подана у цивільній справі за № 216/2602/22 вважати неподаною і повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справ, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана 11 березня 2026 року.

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО