Справа № 348/1552/25
Провадження № 22-ц/4808/247/26
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» адвокатки Дорошенко Марини Анатоліївни на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2025 року під головуванням судді Матолич В.В. в м. Надвірна,

в с т а н о в и в:

В червні 2025 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 27 434,31 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 03.09.2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0702, а 09.09.2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено інший кредитний договір №0416.

Між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» 28.03.2024 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» право вимоги до відповідача за договорами №0416 та №0702.

Враховуючи, що заборгованість відповідача за кредитним договором №0416 становить 15 303,26 грн, з яких 4 960,06 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 343,20 грн заборгованість за комісією, заборгованість за кредитним договором №0702 становить 12 131,05 грн, з яких 9 833,74 грн заборгованість за тілом кредиту, 5,79 грн заборгованість за відсотками, 2 291,52 грн заборгованість за комісією, просив суд стягнути загальну суму заборгованості в розмірі 27 434,31 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ТОВ «Цикл Фінанс» подала апеляційну скаргу.

Вказала, що не погоджується із вказаним рішенням, вважає його таким, що ухвалене з неповним з`ясування судом першої інстанції обставин справи та без детального дослідження доказів.

Зазначила, що з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, пункту 19 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності щодо вимог у цій справі заявником не пропущено. Суд не врахував норми чинного законодавства щодо обрахування строку позовної давності з врахуванням пунктів 12, 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦПК України. Таким чином, судом першої інстанції було неправомірно та невмотивовано застосовано норми цивільного та матеріального права, що призвело до рішення, яке порушує права апелянта на захист своїх прав та інтересів.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосовуючи норми матеріального права та порушуючи норми процесуального права дійшов до невірного висновку, що потягло за собою ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення по цій справі.

Просила рішення скасувати та постановити нове, яким позовну заяву задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» судові витрати.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційним судом розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за договором №0702 останнє погашення було здійснене ще 03.12.2021, а за договором №0416 здійснене 08.03.2022 і на той момент у відповідача вже існувала значна прострочена заборгованість за вказаними кредитними договорами, проте позовну заяву подано до суду лише 21.06.2025. Уклавши договір відступлення прав вимоги, позивач набув права вимоги до відповідача за кредитними договорами, але не пред`явив позов в межах строку позовної давності.

Апеляційний суд вважає, що такі висновки суду першої інстанції є неправильними, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 03.09.2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено договір №0702, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 19 840 грн, строк кредитування 24 місяці, кінцева дата повернення кредиту 03.09.2022, відсоткова ставка на строкову заборгованість 0,01%, а на прострочену - 56% (а.с.42).

Відповідно до розрахунку заборгованості та первинних бухгалтерських документів щодо погашення кредиту встановлено, що за період кредитування відповідач сплатив на погашення: тіла кредиту 10 006,26 грн (останній платіж 03.12.2021), відсотків 0,16 гривень (останній платіж 24.11.2021), комісії 7 142,40 гривень (останній платіж 24.11.2021) (а.с.15-16).

Між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем 09.09.2020 було укладено договір №0416, відповідно до умов якого банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку з максимальним лімітом 200 000 грн, що встановлений строком на 12 місяців. За цим договором відповідачу видано 4 960,06 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості та первинних бухгалтерських документів щодо погашення кредиту встановлено, що за період кредитування відповідач сплатив на погашення: тіла кредиту 350,08 грн (останній платіж 06.07.2021), комісії 6 741,80 грн (останній платіж 08.03.2022) (а.с.17-23).

Між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» 28.03.2024 було укладено договір факторингу №28/03/24, відповідно до якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило на користь ТОВ «Цикл Фінанс» права вимоги за кредитними договорами №0702, №0416 (а.с.28-35).

Відповідно до акту приймання-передачі прав вимоги, що є додатком №3 до договору факторингу позивач прийняв права грошових вимог за кредитними договорами на загальну суму 179 875655, 13 грн (а.с.38).

Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 28.03.2024 до вказаного договору факторингу позивач (фактор за договором) прийняв реєстр боржників за договором факторингу (а.с.37).

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28.03.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги за договорами №0702 та №0416, боржником по яких є ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно з платіжною інструкцією від 28.03.2024 №6041 здійснено оплату грошової вимоги за договором факторингу (а.с.41).

Щодо строків позовної давності слід вказати таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 12 та 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Право на звернення до суду за захистом передбачено ст. 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається строк кредитування за договором №0702 від 03.09.2020 24 місяці, кінцева дата повернення кредиту 03.09.2022. З урахуванням приписів ст. 261 ЦПК України саме з 03.09.2022 у позивача виникло право звернення з позовом. За правилами трирічного строку загальної позовної давності днем сплину цього строку є 03.09.2025. За договором №0416 від 09.09.2020 строк кредитування становить 12 місяців, томі відповідно до умов ст. 261 ЦПК України саме з 09.09.2021 у позивача виникло право звернення з позовом. За правилами трирічного строку загальної позовної давності днем сплину цього строку є 09.09.2024. Позивач звернувся до суду в червні 2025 року.

Через військову агресію російської федерації проти України 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє наразі.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

У період дії в Україні воєнного стану позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків (визначення початок перебігу, закінчення строків, вчинення дій в останній день строку тощо), у тому числі і загальні правила обчислення позовної давності.

Верховною Радою України 15 березня 2022 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Таким чином, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX) розширив обставини зупинення позовної давності.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказана норма набрала чинності 17 березня 2022 року на підставі Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».

Отже, з 15 березня 2022 року перебіг позовної давності зупинився для будь-яких зацікавлених у судовому захисті осіб. Причому, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування воєнного стану. І лише від дня припинення останнього, плин строку захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного суб`єктивного права в судовому порядку продовжиться, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що загальний трирічний строк пред`явлення позову у справі яка переглядається за договорами №0702 від 03.09.2020 та №0416 від 09.09.2020 не сплив з наведених вище підстав.

Висновки суду першої інстанції про звернення позивача до суду поза межами строку позовної давності є помилковими.

Щодо основної заборгованості в сумі 9 833,74 грн по тілу кредиту, 5,79 грн заборгованості по відсотках та 2 291, 51 грн заборгованості по комісії за договором №0702 від 03.09.2020 колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа № 202/5330/19) у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Пунктом 1.1. укладеного між сторонами договору передбачено, що банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за цим договором у повному обсязі.

Відповідно до п.2.1. договору платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів.

Оскільки надання інформації по рахункам позичальника споживач має право отримувати безоплатно згідно з ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаного кредитного договору, то за таких обставин умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії є нікчемною відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону. Крім того, зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа №755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа № 755/9486/21).

Позивачем не подано доказів у відповідності до ст.76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати щомісячну сплату комісії.

Матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення отриманих кредитних коштів в повному обсязі.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку за договором від 03.09.2020 відповідач сплатив на погашення тіла кредиту 10 006,26 грн (останній платіж 03.12.2021), відсотків 0,16 гривень (останній платіж 24.11.2021), комісії 7 142,40 гривень (останній платіж 24.11.2021) (а.с.15-16).

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи, що згідно поданого суду розрахунку залишок несплаченої заборгованості по тілу кредиту за вказаним договором становить 9 833,74 грн, а відповідачем сплачено 7 142,4 грн комісії, колегія суддів вважає за правильне врахувати сплату комісії в рахунок сплати по тілу кредиту, тому стягненню підлягає 2 691, 34 грн заборгованості по тілу кредиту (9 833,74 7 142,40 = 2 691,34); 5,79 грн заборгованості по відсотках, а в частині стягнення 2 291, 52 грн комісії вимога є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону.

Що стосується основної суми заборгованості в сумі 4 960,06 грн по тілу кредиту та 10 343,2 грн заборгованості по комісії за договором №0416 від 09.09.2020 слід вказати таке.

Пунктом 1.1. вказаного договору встановлено, що в порядку передбаченому цим договором банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта відкритого в банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (кредитна картка), шляхом встановлення ліміту кредитної лінії у вигляді відкличної відновлюваної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку.

Відповідно до п.1.2.4. договору щоденна комісії за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій в разі наявності кредитної заборгованості на кінець дня за кредитним лімітом більше 100 грн за кожен день користування лімітом визначається в залежності від суми ліміту кредитної лінії.

Відповідно до поданого розрахунку заборгованості та первинних бухгалтерських документів щодо погашення кредиту за договором №0416 від 09.09.2020 відповідачу видано 4 960, 06 грн кредитних коштів. За період кредитування відповідач сплатив на погашення: тіла кредиту 350,08 грн (останній платіж 06.07.2021), комісії 6 741,80 грн (останній платіж 08.03.2022) (а.с.17-23).

Оскільки по вказаному договору умова про сплату комісії аналогічно визнається колегією суддів нікчемною з врахуванням правових висновків Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа №755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа № 755/9486/21), а сума сплаченої комісії згідно розрахунку перевищує суму заборгованості по тілу кредиту, тому у відповідача відсутня заборгованість за договором №0416 від 09.09.2020. Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що рішення суду першої інстанції ухвалено за неправильного застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права через неповне з`ясування дійсних обставин справи, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за договором №0702 від 03.09.2020 в розмірі 2 697, 13 грн, з яких: 2 691, 34 грн тіло кредиту та 5,79 грн відсотки за користування кредитом. В решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо судових витрат.

ТОВ «Цикл Фінанс» просило стягнути з відповідача на свою користь сплачений в суді апеляційної інстанцій судовий збір в сумі 3 633, 6 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

Відповідно до ч.1. п.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копію договору №43453613 про надання правової допомоги від 02.01.2025, укладеного між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Дорошенко М.А. (а.с.25-27) та додаткову угоду до нього від 02.01.2025 (а.с.36); детальний опис робіт (наданих послуг) (а.с.24); платіжну інструкцію №11978 від 14.06.2025 про оплату за надану правову допомогу в розмірі 6 000 грн (а.с.40), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №10289/10 від 11.10.2021 (а.с.48), копію посвідчення адвоката від 11.10.2021 (а.с.47).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

Апеляційний суд звертає увагу, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, яка не є значною. Справа є малозначною в силу закону і не є складною.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд виснує про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати зі сплати судового збору.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, що становить 9,83 % на користь апелянта, сплату апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633, 6 грн, з відповідача на користь позивача слід стягнути 357,18 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» адвокатки Дорошенко Марини Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (04112, м. Київ, Шевченківський район, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, ) заборгованість за договором №0702 від 03.09.2020 в розмірі 2 697, 13 грн (дві тисячі шістсот дев`яносто сім гривень тринадцять копійок), з яких: 2 691, 34 грн (дві тисячі шістсот дев`яносто одна гривня тридцять чотири копійки) тіло кредиту та 5,79 грн (п`ять гривень сімдесят дев`ять копійок) відсотки за користування кредитом, 357,18 грн (триста п`ятдесят сім гривень вісімнадцять копійок) судового збору та 1 500 грн (тисяча п`ятсот гривень) витрат на правничу допомогу.

Відмовити в решті позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 13 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин