Провадження № 2/638/3276/26
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В. В.,

за участю секретаря судового засідання Старини С. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма» (надалі позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги в розмірі 17 355,80 грн, а також витрати на сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0573 від 26 червня 2019 року комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма» визначено управителем багатоквартирних будинків м. Ізюмі. 01 липня 2019 року міським головою від імені співвласників було укаледно договір з КП «Благоустрій міста Ізюма» на управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином на підставі вищевзазаного договору позивач надає мешканцям, а також власникам нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 послуги з управління будинком. ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень пункту стоматологічної допомоги за адресою: АДРЕСА_2 . На відповідача відкритий абонентський рахунок № НОМЕР_1 для оплати послуг, що надає позивач. Послуги з управління багатоквартирним будинком споживачу надаються належним чином, оскільки, жодних зауважень на адресу позивача не надходило. Проте, відповідач не виконує свої обов`язки та не сплачує вартість наданих йому послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з серпня 2021 року по серпень 2025 року в розмірі 17 355,80 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 21.10.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Квартенко О. Р., надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обзязі. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 вважає, що заявлені вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, не підтверджені належними та допустимими доказами, з огляду на наступне. Так, ОСОБА_1 дійсно є власником нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2 , однак дана будівля не є складовою багатоповерхового житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Більш того, будь-яких житлово-комунальних послуг від Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» або будь-якої іншої організації стосовно нежитлових приміщень пункту стоматологічної допомоги ОСОБА_1 не отримував та не отримує до цього часу, всі заходи щодо підтримання благоустрою до належної йому будівлі, в якій знаходиться офіс, здійснює самостійно, в межах надання підприємницької діяльності. Комунальним підприємством «Благоустрій міста Ізюма» не доведено належними та допустимими доказами, того факту, що на нежитлові приміщення магазину загальною площею 140 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 розповсюджується дія договору № 54 про надання послуг з управління багатоквартирними будинком від 01 липня 2019 року. Приміщення пункту стоматологічної допомоги загальною площею 140 кв.м. навіть розташоване за іншою адресою ніж визначений договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.07.2019 № 54 житловий будинок, в одному випадку АДРЕСА_1 , а в іншому АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 як власник нежитлових приміщень пункту стоматологічної допомоги загальною площею 140 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 не є співвласником на якого розповсюджується дія Договору № 54 про надання послуг з управління багатоквартирними будинком від 01 липня 2019 року.

Представником позивача, КП «Благоустрій міста Ізюма, ОСОБА_2 надано до суду додаткові пояснення, в яких просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача вказує, що спірне приміщення, що належить відповідачу є прибудованим до багатоквартирного будинку, має з ним спільні стіни та комунікації. В той же час представник відповідача заперечуючи позовні вимоги не надав жодного належного та допустимого доказу, що приміщення розташоване окремо.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

У судовому засіданні 21.01.2026 року представник відповідача Квартенко О. Р. заперечував проти позовних вимог в повному обсязі. Не заперечував факту того, що ОСОБА_3 є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначив про те, що це окрема одноповерхова будівля. Відповідач від КП «Благоустрій міста Ізюма» не отримав та не отримує будь-яких житлово-комунальних послуг стосовно нежитлових приміщень пункту стоматологічної допомоги.

На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0573 від 26.06.2019 «Про призначення управителя багатоквартирного будинку», КП «Благоустрій міста Ізюма» визначено управителем багатоквартирних будинків в місті Ізюмі, згідно з додатком 1, за адресою: АДРЕСА_1 .

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються відносини, що виникають в процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Відповідно до визначення термінів, що наведено у частині першій статті цього Закону:

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (пункт 5);

послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору (пункт 12).

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

а також комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

При цьому в пунктах 12, 13, 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Також визначено, що послуга з управління багатоквартирним будинком це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку надав позивач, ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень пункту стоматологічної допомоги за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 140 кв.м.

Відповідно до пунктів 1, 2 та 3 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

У статті 11 вищевказаного Закону визначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором (частина перша).

Аналогічні положення містяться в статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», де зазначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Частина перша статті 15 цього Закону також визначає, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. У випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 5 статті 13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя.

Створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не є обов`язковим.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.

Ціна послуг; порядок оплати послуг є істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (частина четверта статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Частина другої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також визначає, що ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає:

1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем;

2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712 «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком». Умови типового договору є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

З аналізу положень вищенаведених актів цивільного законодавтва випливає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Тобто, отримувати на законних підставах житлово-комунальні послуги споживач може лише уклавши з виконавцем відповідної послуги договір. Такий обов`язок щодо укладання договору підтверджується положеннями пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII.

01.07.2019 року між Комунальним підприємством «Благоустрій міста Ізюма» в особі директора Бриль Ю. О. та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 в особі міського голови Марченка В. В. відповідно до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради «Про визначення управителя багатоквартирного будинку» від 26 червня 2019 року № 0573, уклалено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 2-А (надалі Договір). Цей договір складено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Один примірник цього договору зберігається в управителя, другий у Виконавчому комітеті Ізюмської міської ради.

Пунктом 1 Договору визначено, що управитель зобов?язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов?язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Згідно з п. 2 Договору список співвласників і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності, станом на дату укладення договору, зазначаються у додатку 1 до договору, що є невід`ємною його частиною. Загальні відомості про будинок зазначаються у додатку 2 до договору і є, невід`ємною його частиною.

Відповідно до п. 3 Договору послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.

Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Послуга з управління надається відповідно до вимог до якості згідно з додатком 4 до цього договору, що є невід`ємною частиною.

Пунктом 4 Договору визначено, що технічна документація на будинок передається управителю згідно з актом приймання- передачі технічної документації відповідно до додатку 3 до цього договору.

Положеннями пункту 6 Договору передбачено, що кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором.

Згідно з п. 10 Договору ціна послуги з управління становить 4,69 грн в тому числі податок на додану вартість - 0,78 грн на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку відповідно до кошторису витрат на утримання будинку, прибудинкової території та винагороду управителю (далі - кошторис витрат), що міститься у додатку 5 до цього договору.

Пунктом 11 Договору визначено, що плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п.п. 30, 31 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на один рік.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII.

Згідно з визначенням термінів, що наведено у частині першій статті 1 цього Закону:

багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна (пункт 1);

співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку (пункт 5);

спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (пункт 6).

Таким чином, відповідач, як власник нежитлового приміщення під літ. А-1 у багатоквартирному будинку, є співвласником спільного майна такого багатоквартирного будинку.

В судовому засіданні судом було запропоновано відповідачу надати докази, що спростовують встановленому судом та вищевказану обставину, зокрема, докази того, що нежитлове приміщення не належить до багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, будь-яких доказів в обгрунтування своїх заперечень відповідач не надав.

Таким чином, те, що нежитлове приміщення це окрема одноповерхова будівля, яка не обслуговується позивачем, відповідачем не доведено та не виключає наявність у відповідача статусу співвласника багатоквартирного будинку, що породжує виникнення відповідних прав та обов`язків стосовно утримання спільного майна.

Згідно з оборотною відомістю, яку надав позивач, заборгованість відповідача за період з 01.08.2021 по 31.07.2025 становить 17 355,80 грн.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У такому разі обов`язок доказування і подання доказів надання послуг з управління багатоквартирним будинком покладається на позивача відповідно до правил статей 12, 81 ЦПК України.

Верховний Суд у постановах від 21.04.2020 у справі № 910/7968/19 та від 27 березня 2023 року № 920/1343/21) звернув увагу, що у разі стягнення заборгованості за відсутності договору необхідним є доведення факту надання та споживання послуг.

Відповідач ОСОБА_1 факт надання йому послуг саме КП «Благоустрій міста Ізюма» заперечує.

Проте доказів на підтвердження факту надання відповідачу послуги протягом періоду, за який управитель нараховує йому плату за послуги (акти виконаних робіт, тощо) позивач суду не надає.

Надана до позовної заяви оборотна відомість не є належним доказом надання відповідачу послуг з управління багатоквартирним будинком, зокрема, з неї не вбачається підстав нарахування зазначених розмірів сум.

Також, наданий до позовної заяви договір про надання послуги з управління багатократним будинком № 54 від 01.07.2019 також не підтверджує факту надання послуг відповідачу.

Відповідно до ч. 1, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви.

За вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного та того, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. В. Щепіхіна