УХВАЛА

12 березня 2026 року

м. Київ

справа № 752/14946/19

провадження № 61-16185ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

вирішуючи питання про самовідвід колегії суддів у складі: Сердюка Валентина Васильовича (судді-доповідача), Карпенко Світлани Олексіївни, Фаловської Ірини Миколаївни від участі у розгляді справи у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївського району м. Києва, про вселення та усунення перешкод

у користуванні житлом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах

та в інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернулися до суду з позовом

до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа - Служба

у справах дітей та сім`ї Голосіївського району м. Києва,про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення.

Позовна заява мотивована тим, що він і ОСОБА_5 з 2009 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а у березні 2015 року зареєстрували шлюб,

у серпні 2010 року придбали за власні кошти квартиру

АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 серпня 2010 року. Право власності на цю квартиру було зареєстровано за ним.

24 червня 2015 року між ОСОБА_6 , як позикодавцем, та ним,

як позичальником, укладено договір позики, за умовами якого він позичив

(взяв у борг) у позикодавця грошові кошти у розмірі 538 142,50 грн, що на день укладення договору еквівалентно 25 000 доларів США, строком до 24 серпня

2015 року.

24 червня 2015 року на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ОСОБА_6 та ним укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку квартиру

АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І. І. за реєстровим номером 825.

12 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ним укладено договір про внесення змін до договору позики від 24 червня 2015 року, за умовами якого збільшено суму позики до 1 068 577,50 грн, що на день укладення договору еквівалентно

50 000 доларів США.

12 серпня 2015 року між ним та ОСОБА_6 укладено договір про внесення змін до договору іпотеки у зв`язку із збільшенням зобов`язання за договором позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І. І. за реєстровим номером 1052.

12 липня 2016 року вони дізналися, що 27 травня 2016 року ОСОБА_6 звернуто стягнення на вказану квартиру на підставі положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» відповідно до умов договору іпотеки.

18 липня 2016 року ОСОБА_6 у супроводі інших осіб здійснили фізичне захоплення їх житла шляхом виламування замків та проникнення до житла.

Крім квартири, остання заволоділа усім їх рухомим майном, яке перебувало

в квартирі.

20 вересня 2016 року наказом Міністра юстиції України скасовані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватних нотаріусів стосовно об`єкта нерухомого майна - квартири

АДРЕСА_1 , та відновлено його право власності на вказану квартиру.

Позивач вказував, що жодного рішення про їх виселення зі спірної квартири уповноваженими органами чи судом не приймалося. Їх виселення з квартири було здійснено протиправно та незаконно.

ОСОБА_6 було передано в оренду спірну квартиру на підставі договору оренди від 12 червня 2017 року ОСОБА_7

ОСОБА_8 , який є сином ОСОБА_7 , зареєстрований у спірній квартирі та проживає у ній.

Позивачі вважали, що протиправними діями відповідачів порушено їх права

на житло.

На підставі викладеного ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,просили суд:

- визнати виселення його та ОСОБА_5 незаконним;

- вселити його та ОСОБА_5 до квартири

АДРЕСА_1 ;

- повернути йому та ОСОБА_5 право володіння рухомим майном згідно

зі списком;

- усунути перешкоди в користуванні йому, ОСОБА_5 шляхом виселення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , заборони користування спірною квартирою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і будь-яким іншим особам.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову у частині позовних вимог ОСОБА_1

до ОСОБА_8 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом. Закрито провадження у справі у цій частині.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року прийнято відмову ОСОБА_5 від позову у частині позовних вимог ОСОБА_5

до ОСОБА_8 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом. Закрито провадження у справі в цій частині.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року позов задоволено частково. Вирішено вселити ОСОБА_5 та ОСОБА_1

у квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_7

з квартири АДРЕСА_1 . Вирішено виселити ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_1

до ОСОБА_7 про вселення у квартиру

АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_7 з квартири

АДРЕСА_1 , а також у частині стягнення

з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_1 судового збору. Ухвалено у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 судовий збір

у сумі 1 152 грн, тобто по 576 грн з кожного.

Постановою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 24 грудня 2025 року, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_7 з квартири

АДРЕСА_1 скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про вселення у квартиру

АДРЕСА_1 та стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 768,40 грн залишено без змін.

22 грудня 2025 року ОСОБА_7 , в інтересах якої діє адвокат Ларіонова О. О., через підсистему «Електронний суд», звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня

2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року у цій справі.

08 січня 2026 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся

до Верховного Суду із касаційною скаргою на протокольну ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року касаційну скаргу

ОСОБА_7 , в інтересах якої діє адвокат Ларіонова О. О., залишено без руху та запропоновано заявниці уточнити вимоги прохальної частини касаційної скарги щодо дати постанови апеляційного суду, яку оскаржує ОСОБА_7

в касаційному порядку та просить скасувати, і направити на адресу Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно

до кількості учасників справи, та надати докази надсилання копії касаційної скарги ОСОБА_5 на повну адресу, яка зазначена нею в касаційній скарзі,

з урахуванням пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України та частини сьомої статті 43 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано заявнику направити на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи, у якій викласти вимоги її прохальної частини таким чином, щоб вони відповідали вимогам статті 409 ЦПК України, надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги та належним чином оформлене клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, у якому чітко зазначити на яке саме судове рішення суду апеляційної інстанції він його подає, оскільки касаційна скарга в частині оскарження постанови Київського апеляційного суду від 08 грудня

2025 року подана у передбачений законодавством строк.

23 січня 2026 року ОСОБА_7 , в інтересах якої діє адвокат Ларіонова О. О., через підсистему «Електронний суд», звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня

2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2026 року касаційну скаргу

ОСОБА_7 , в інтересах якої діє адвокат Ларіонова О. О., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року залишено без руху та запропоновано надати докази надсилання копії касаційної скарги

ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

та ОСОБА_6 з урахуванням пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України та частини сьомої статті 43 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_7 , в інтересах якої діє адвокат Ларіонова О. О., на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 08 грудня 2025 року, витребувано з суду першої інстанції матеріали справи

№ 752/14946/19 та зупинено виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року в частині вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 та стягнення

з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судового збору

в розмірі 768,40 грн до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

27 лютого 2026 року до Верховного Суду засобами електронного зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: Сердюка В. В. (судді-доповідача), Карпенко С. О., Фаловської І. М. від участі у розгляді справи

№ 752/14946/19, яка зареєстрована за вх. № 6051/0/220-26 від 27 лютого

2026 року.

Разом з тим, судді:

Сердюк В. В. з 02 березня 2026 року до 06 березня 2026 року перебував

у відпустці (наказ Верховного Суду від 13 лютого 2026 року);

Карпенко С. О. з 02 березня 2026 року до 06 березня 2026 року (наказ Верховного Суду від 19 лютого 2026 року) та з 09 березня 2026 року до 10 березня 2026 року (наказ Верховного Суду від 03 березня 2026 року) перебувала у відпустці;

Фаловська І. М. з 04 березня 2026 року до 05 березня 2026 року перебувала

у відпустці (наказ Верховного Суду від 27 лютого 2026 року).

Враховуючи наведене, заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: Сердюка В. В. (судді-доповідача), Карпенко С. О., Фаловської І. М. від участі

у розгляді справи № 752/14946/19 передана фактично судді-доповідачеві

Сердюку В. В. 09 березня 2026 року, а на розгляд колегії суддів - 11 березня

2026 року.

11 березня 2026 року колегія суддів у складі: Сердюка В. В. (судді-доповідача), Карпенко С. О., Фаловської І. М. заявили самовідвід у цій справі, з огляду

на те, що вони брали участь у розгляді справи № 752/19664/19 (провадження

№ 61-12683св22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю. В., про визнання незаконним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, припинення права власності та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів: Фаловської І. М., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач) від 21 червня

2023 року висловлювали правову позиції щодо позовних вимог, пред`явлених ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , зазначили, що іпотечний договір від 24 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 містить відповідне застереження про можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки

і відповідачем ОСОБА_6 дотримано положення частини першої статті

35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання ОСОБА_1

як боржнику та іпотекодавцю вимоги про усунення порушень забезпеченого іпотекою основного зобов`язання, проте ні після завершення 30-денного строку

з моменту отримання цієї вимоги, ні на час проведення державної реєстрації

за названим відповідачем права власності на спірну квартиру позивач не виконав боргове зобов`язання, а також те, що державному реєстратору були надані

всі необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності, передбачені пунктами 57, 61 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав

на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1127, тому суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, пред`явлених ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , у зв`язку з їх недоведеністю.

У частині першій статті 39 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини,

що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

Конвенційні норми-принципи зобов`язують суд у межах своїх повноважень бути безстороннім, не мати жодної упередженості або упереджень, суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами.

Розгляд справи безстороннім судом передбачає, що суд повинен діяти на підставі закону та законним складом суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) під час тлумачення положень пункту 1 статті 6 Конвенції неодноразово зауважував, що неупередженість судді зазвичай означає відсутність у нього упереджень і необ`єктивності, що може бути встановлено різними способами. При цьому думка учасників справи є важливою, однак не має вирішального значення, а саме лише незгода з процесуальним рішенням, ухваленим суддею, не є легітимною підставою для сумнівів

у неупередженості суду. Вирішальним у цьому випадку є те, чи можна вважати побоювання особи щодо упередженості судді об`єктивно обґрунтованим у кожній конкретній справі.

ЄСПЛ послідовно дотримується дуального підходу до неупередженості суду, виокремлюючи два її види (критерії):

суб`єктивну неупередженість, що оцінюється з урахуванням особистих переконань, уподобань і поведінки конкретного судді;

об`єктивну неупередженість, що перевіряється шляхом встановлення того,

чи забезпечив сам суд, а також конкретний склад суду у справі, незалежно

від поведінки будь-кого з його членів, достатні гарантії для виключення будь-яких сумнівів щодо неупередженості суду.

Об`єктивна неупередженість вимагає, щоб суд надавав достатні гарантії

для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів у його безсторонності. У зв`язку

з цим навіть зовнішні прояви мають значення, адже «правосуддя має не лише здійснюватися, однак має бути видно, що воно здійснюється». Тож кожен суддя, щодо якого існують легітимні підстави сумніватися у його неупередженості,

має заявити самовідвід. Вимоги об`єктивної неупередженості суду тісно пов`язані

з вимогою незалежності суду, а тому ЄСПЛ часто констатує одночасне порушення обох цих гарантій права на справедливий судовий розгляд. Це відбувається, наприклад, у разі наявності ієрархічних або інших зв`язків суддів з іншими учасниками справи, повторної участі судді у провадженні в судах різних інстанцій, участі судді в тому самому провадженні в різних процесуальних статусах тощо. У кожному такому випадку потрібно визначити, чи були відносини між сторонами та суддею за своєю суттю і ступенем такими, що виключають сумніви

в упередженості останнього.

Участь одного судді у двох судових провадженнях, які випливають із тих самих обставин, на думку ЄСПЛ, може в певних випадках поставити під сумнів суддівську неупередженість (справа «Індра проти Словаччини» «(Indra v. Slovakia»), 2005, пункти 51-53).

Оскільки судді Сердюк В. В., Карпенко С. О., Фаловська І. М. у постанові Верховного Суду 21 червня 2023 року у справі № 752/19664/19 (провадження

№ 61-12683св22) вже висловили правову позицію щодо встановлення обставин, які на думку заявника ОСОБА_1 є преюдиційними у справі,

що переглядається, та оцінки доказів у питанні визнання права власності

на квартиру АДРЕСА_2 , то подальший розгляд цієї справи колегією суддів у складі: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М., у якому буде проведено остаточний аналіз справи на підстави наявних доказів та аргументів заявників, висловлених у касаційних скаргах у справі № 752/14946/19, може призвести до об`єктивно виправданих сумнівів у стороннього спостерігача в їх неупередженості, оскільки вони вже висловлювали свої аргументи, заслухані під час судового розгляду справи № 752/19664/19 (провадження № 61-12683св22), тому наявні обґрунтовані підстави для задоволення заяви колегії суддів у складі: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. про самовідвід від розгляду справи

№ 752/14946/19.

Керуючись статтями 33, 36, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву колегії суддів у складі: Сердюка Валентина Васильовича (суддя-доповідач), Карпенко Світлани Олексіївни, Фаловської Ірини Миколаївни про самовідвід задовольнити.

Відвести колегію суддів у складі: Сердюка Валентина Васильовича (суддя-доповідач), Карпенко Світлани Олексіївни, Фаловської Ірини Миколаївни від участі в розгляді справи № 752/14946/19 за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївського району м. Києва, про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом.

Справу № 752/14946/19 передати на автоматизований розподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська