ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1514/26 Справа № 201/4284/24 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів: Пищиди М.М., Макарова М.О.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 16 вересня 2025 року

у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права власності на майно ,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні Дніпровська міська рада звернулася до Соборного районного суду міста Дніпра із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права власності на майно.

Позов мотивований тим, що спірні правовідносини виникли щодо земельної ділянки розташованої на території АДРЕСА_1 , на якій розміщена автостоянка та заправна станція за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності, та не передана жодній юридичній та/або фізичній особі у користування, а ОСОБА_1 самовільно, безпідставно та неправомірно використовує вказану земельну ділянку побудувавши на ній заправну станцію та здійснивши протиправну державну реєстрацію права приватної власності на самовільний об`єкт нерухомого майна.

Порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування - Дніпровської міської ради полягає у тому, що визнання виконавчим комітетом права власності на об`єкт самочинного будівництва на земельній ділянці, що належить до комунальної власності без згоди власника - Дніпровської міської ради та укладення наступних правочинів, порушує законне право міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою та встановлений законодавством порядок набуття прав на об`єкти нерухомості, набуття прав та реалізації прав на землю (земельну ділянку) комунальної власності, а також майнові інтереси територіальної громади міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради щодо користування та розпорядження землею, що є порушенням економічних інтересів громади.

У зв`язку з чим просили суд усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу, знесення самочинно побудованої автостоянки: Літ. А-1 - будівлі вартової площею 6.0 кв. м., літ. Б - навіс площею 348.0 кв. м., літ. В - навіс площею 81.6 кв. м., літ. Г - навіс площею 81.6 кв. м., літ Д - навіс площею 327.3 кв. м., № 1 - огорожа площею 237.6 кв. м., літ. І - замощення площею 1613.0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок ОСОБА_1 , припинити право володіння ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна, а саме автозаправну станцію, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь Дніпровської міської ради судові витрати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 16 вересня 2025 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу самочинно побудованої автостоянки: Літ. А-1 - будівлі вартової площею 6.0 кв. м., літ. Б - навіс площею 348.0 кв. м., літ. В - навіс площею 81.6 кв. м., літ. Г - навіс площею 81.6 кв. м., літ Д - навіс площею 327.3 кв. м., № 1 - огорожа площею 237.6 кв. м., літ. І - замощення площею 1613.0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Припинено право володіння ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на об`єкт нерухомого майна, а саме автозаправну станцію: пункт заправки автомобілів зрідженим газом, автостоянку: Літ. А-1 - будівлі вартової площею 6.0 кв. м., літ. Б - навіс площею 348.0 кв. м., літ. В - навіс площею 81.6 кв. м., літ. Г - навіс площею 81.6 кв. м., літ Д - навіс площею 327.3 кв. м., № 1 - огорожа площею 237.6 кв. м., літ. І - замощення площею 1613.0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Дніпровської міської ради сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 6 056 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив з того, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, зобов`язання вчинити певні дії, припинення права в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону.

Однак, таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02.07.2008 року ОСОБА_1 зареєстровано фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відповіддю № 2324810 від 10.02.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На теперішній час вказаний статус не припинено.

Згідно з відповіддю № 2324810 від 10.02.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час її формування ОСОБА_1 має наступні види економічної діяльності:

49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.;

52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту (основний);

64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у.;

65.12 Інші види страхування, крім страхування життя;

77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів;

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту.

Дані органів статистики про основний вид економічної діяльності юридичної особи, визначений на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік:

Назва КВЕД: Допоміжне обслуговування наземного транспорту;

Код КВЕД: 52.21;

Реєстраційний номер: 3.

Відомості, отримані в порядку взаємодії з інформаційними системами органів державної влади:

Назва органу: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ РЕГІОНАЛЬНОЇ СТАТИСТИКИ

Код органу: 21680000

Дата взяття на облік: 03.07.2008

Тип відомчого реєстру: 4000

Назва органу: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ДНІПРОВСЬКА ДЕРЖАВНА ПОДАТКОВА ІНСПЕКЦІЯ

Код органу: 44118658

Дата та номер взяття на облік: 03.07.2008; 17844

Назва відомчого реєстру: Реєстр платників податків

Тип відомчого реєстру: 4002

Назва органу: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ДНІПРОВСЬКА ДЕРЖАВНА ПОДАТКОВА ІНСПЕКЦІЯ

Код органу: 44118658

Дата та номер взяття на облік: 29.07.2008; 3

Назва відомчого реєстру: Реєстр платників єдиного внеску

Тип відомчого реєстру: 4001

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини другої статті 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування й органи державної влади.

Згідно з пунктом "в" статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частини перша, друга статті 93 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Вказані правові висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №86/19389/17 (провадження №14-42цс19) та від 09 жовтня 2019 року у справі №209/1721/14-ц (провадження №14-418цс19) зазначено, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Предметом спору у даній справі є усунення перешкод Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу, знесення самочинно побудованої автостоянки: Літ. А-1 - будівлі вартової площею 6.0 кв. м., літ. Б - навіс площею 348.0 кв. м., літ. В - навіс площею 81.6 кв. м., літ. Г - навіс площею 81.6 кв. м., літ Д - навіс площею 327.3 кв. м., № 1 - огорожа площею 237.6 кв. м., літ. І - замощення площею 1613.0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок ОСОБА_1 , та припинення права володіння ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна, а саме автозаправну станцію, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, як зазначав позивач, спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності, та не передана жодній юридичній та/або фізичній особі у користування, а ОСОБА_1 самовільно, безпідставно та неправомірно використовує вказану земельну ділянку побудувавши на ній заправну станцію та здійснивши протиправну державну реєстрацію права приватної власності на самовільний об`єкт нерухомого майна. Порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування - Дніпровської міської ради полягає у тому, що визнання виконавчим комітетом права власності на об`єкт самочинного будівництва на земельній ділянці, що належить до комунальної власності без згоди власника - Дніпровської міської ради та укладення наступних правочинів, порушує законне право міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою та встановлений законодавством порядок набуття прав на об`єкти нерухомості, набуття прав та реалізації прав на землю (земельну ділянку) комунальної власності, а також майнові інтереси територіальної громади міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради щодо користування та розпорядження землею, що є порушенням економічних інтересів громади.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП, основними видами його економічної діяльності є, зокрема, пасажирський наземний транспорт, допоміжне обслуговування наземного транспорту (основний), надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. відповідно до статті 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі акта про передання права власності на куплене нерухоме майно від 01 березня 2016 року і протоколу проведення аукціону, складеного Правобережною товарною біржею від 01 березня 2016 року видано Свідоцтво № 417, яким посвідчено право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на нерухоме майно, а саме автостоянку, що складається з Літ. А-1 - будівлі вартової площею 6.0 кв. м, літ. Б - навіс площею 348.0 кв. м., літ. В - навіс площею 81.6 кв. м., літ. Г - навіс площею 81.6 кв. м., літ. Д - навіс площею 327.3 кв. м., № 1 - огорожа площею 237.6 кв. м., літ. І - замощення площею 1613.0 кв. м., по АДРЕСА_1 , рішення суду, видане 03 червня 2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, зареєстроване в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., номер запису про право власності: 312935, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Отже, на теперішній час власником зазначеного об`єкту нерухомості є ОСОБА_1 , що також підтверджується відповіддю № 2324875 від 10.02.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки, спір ініційовано Дніпровською міською радою - власником спірної земельної ділянки у зв`язку із набуттям відповідачем, який є ФОП, спірної земельної ділянки за відсутності достатньої правової підстави (договору оренди земельної ділянки тощо), на якій розташований належний ОСОБА_1 як суб`єкту підприємницької діяльності об`єкт нерухомості, та який використовується ним саме у його комерційній діяльності, колегія суддів вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

З урахуванням встановлених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі, є господарсько-правовими, оскільки між Дніпровською міською радою з однієї сторони та ОСОБА_1 як суб`єктом господарювання з іншої сторони існує спір, пов`язаний із користуванням відповідачем спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим справа не підсудна суду загальної юрисдикції, а спір між зазначеними сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто, за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Ураховуючи вищевикладене, відповідно до приписів ч. 1 ст. 377 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Частиною 1 стаття 256 ЦПК України передбачено наслідки закриття провадження у справі з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, а саме суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 367, 374, 377, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 16 вересня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права власності на майно закрити.

Роз`яснити Дніпровській міській раді, що розгляд даної справи віднесено до господарської юрисдикції.

Роз`яснити Дніпровській міській раді її право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 10 лютого 2026 року.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

М.О. Макаров