Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Терещук М. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

В До суду звернувся представник позивача Усенко М.І. із зазначеною позовною заявою. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, задовольнив клопотання позивача про витребування доказів.

Відповідачу надіслано копію ухвали про відкриття провадження, проте відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяви із запереченнями розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також клопотань про розгляд справи з викликом сторін до суду не направляв. Натомість, подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором № 414328 на загальну суму 107 040,00 грн, судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Позов обґрунтував таким. 15.09.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір № 414328, за яким ТОВ «Селфі Кредит» надало відповідачу кошти у розмірі 12 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідач умов кредитного договору не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 01022024, за яким ТОВ «Селфі Кредит» передав ТОВ «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги включно і до відповідача за договором № 414328 за реєстром боржників. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 107 040 грн, з яких: 12 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 95 040 грн заборгованість за відсотками.

Відповідач у своїй заяві просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на те, що отримання кредиту мало місце у вересні 2022 року, тоді як позовну заяву про стягнення заборгованості за договором подано до суду в листопаді 2025, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого законом. Доказів вчинення відповідачем дій, які могли б свідчити про переривання строку позовної давності, зокрема здійснення платежів або визнання заборгованості у визначений законом спосіб, позивачем не надано.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

15.09.2022 року о 15:59 години між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису (одноразового ідентифікатора) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 414328 (а. с. 24 зворот - 34), за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 12 000,00 грн строком на 365 днів. Процентна ставка є фіксованою, стандартна процентна ставка становить 2,2 % на день, знижена процентна ставка застосовується за певних умов та складає 1,32 % на день (пп. 1.2., 1.3., 1.4., 1.5., 1.5.1., 1.5.2.). Згідно п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Можливість укладення кредитного договору в електронній формі передбачена п. 9.6. самого договору. Разом з Договором відповідач підписав також Графік платежів (а. с. 35) та Паспорт споживчого кредиту (а. с. 23-24), де викладені умови, аналогічні умовам кредитного договору.

Копія листа від ТОВ «Пейтек» від 20.10.2025 (а. с. 37), а також надана суду інформація АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, підтверджує факт зарахування кредитних коштів у розмірі 12 000,00 гривень 15.09.2022 року на банківську картку № НОМЕР_2 .

01 лютого 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 01022024 (а. с. 44 зворот - 49), відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників. Відповідно до п. 6.2.3. договору факторингу, права вимоги переходять до Фактора після підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників, та виконання вимог пункту 7.2. За цим пунктом, Фактор сплачує Клієнту фінансування, шляхом перерахування Клієнту грошових коштів протягом 2 (двох) робочих днів з дати укладання цього договору. Сплата коштів за договором факторингу відбулася 01.02.2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією (а. с. 50). Обставина переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором позивачу підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 01.02.2024 до договору Факторингу (а. с. 49 зворот), та Витягом з реєстру боржників до Договору факторингу (а. с. 49), де зазначено, що загальна сума заборгованості відповідача становить 107 040,00 грн, складається з залишку за тілом кредиту в розмірі 12 000,00 грн та залишку за відсотками у розмірі 95 040,00 грн; платіжною інструкцією про сплату за відступлення права вимоги.

За розрахунком заборгованості первісного кредитора (а. с. 37 зворот 44), заборгованість за тілом кредиту становить 12 000,0 грн, заборгованість за відсотками становить 95 040,00 грн.

Докази погашення заборгованості та/або спростування розрахунку заборгованості відповідач суду не надав.

Отже, між ТОВ «Селфі Кредит» як первісним кредитором та відповідачем склалися відносини споживчого кредитування; право вимоги за укладеним між ними кредитним договором було передано за договором факторингу позивачу. Обставини кредитування та переходу права вимоги суд вважає доведеними.

Щодо тіла кредиту та відсотків

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд переконався, що проценти нараховані первісним кредитором в межах строку кредитування, визначеного Договором про споживчий кредит, в розмірі, обумовленому сторонами під час укладення Договору. Отже, позов належить до задоволення в повному обсязі.

Щодо строку позовної давності

Статтею 253 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Суд бере до уваги, що пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України було продовжено строк, визначений статтею 257 строк зазначеного кодексу, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Карантин тривав, згідно з Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 до 22.05.2020; згідно з Постановою КМУ № 392 від 20.05.2020 - з 22.05.2020 до 31.07.2020; № 641 від 22.07.2020 з 01.08.2020 до 19.12.2020; згідно з Постановою КМУ № 1236 від 09.12.2020 - з 19.12.2020 до 30.06.2023.

Також, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України виключено. Відтак, сторони уклали кредитний договір 15.09.2022 року, а перебіг строку позовної давності розпочався лише 04.09.2025 року.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення із позовом до суду щодо стягнення заборгованості за даним кредитним зобов`язанням. Відповідно, суд відмовляє у застосуванні строку позовної давності.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Суд встановив, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн підтверджуються такими документами: Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року (а. с. 53), Актом № 439 наданих послуг від 10.11.2025 (а. с. 53 зворот), Детальним описом наданих послуг до Акту (а. с. 54), Ордером про надання правничої допомоги (а. с. 54 зворот).

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування витрат позивача належно обґрунтовані та доведені, пов`язані з розглядом справи, клопотання відповідача про зменшення їх розміру відсутнє, дотримані критерії розумності їх вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу мають бути стягнені з відповідача повністю.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 414328 від 15.09.2022 року в розмірі 107 040,00 (сто сім тисяч сорок грн 00 коп) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , юридична адреса: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 13 березня 2026 року.

Суддя: М. В. Швець