Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1266/25 Головуючий у 1-й інст. Лось Л. В.
Категорія 101 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/1266/25 за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про встановлення юридичного факту

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Лось Л.В.

встановив:

В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, у якій просила встановити юридичний факт проживання її ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менше як п`ять років до моменту відкриття спадщини, а саме з 1992 до 25.04.2024.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на момент звернення до суду із зазначеною заявою від 22.10.2025 є таке, що набрало законної сили рішення суду від 19.05.20025 у справі №293/149/25 між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так рішенням суду від 19.05.2025 у справі №293/149/25 встановлено факт постійного спільного проживання як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 1992 року і до дня його смерті.

Водночас заява від 22.10.2025 містить прохання встановити юридичний факт проживання її зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менше як п`ять років до моменту відкриття спадщини, а саме з 1992 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі регулюються ст. 74 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, правовідносини спадкування за законом особами, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини регулюються ст. 1264 Цивільного кодексу України.

Тобто, у справі №293/149/25 та її заяві від 22.10.2025 різні предмети (суб`єкти правовідносин).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах передбачених статтею 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до суду із заявою від 22.10.2025 є таке, що набрало законної сили рішення суду від 19.05.2025 у справі №293/149/25 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України свідчить, що підставою для відмови у відкритті провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та, яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до частини третьої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що …[предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу]. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Отже, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Судом під час розгляду справи встановлено, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 19.05.2025 по справі №293/149/25 заяву ОСОБА_1 задоволено встановлено факт постійного спільного проживання як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 1992 року і до його смерті. Рішення набрало законної сили 19.06.2025.

22.10.2025 ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з заявою, за змістом якої просить встановити юридичний факт проживання її ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менше як п`ять років до моменту відкриття спадщини, а саме з 1992 до 25.04.2024.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає, що вона з 1992 року проживала разом однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, побудували новий будинок, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки з померлим, зокрема щодо утримання будинку в якому вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 її чоловік ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,51 га з кадастровим номером :06:000:0024.

В даній заяві заявниця посилається на ч.2 ст.316 ЦПК України та зазначає, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення та просить встановити юридичний факт проживання її ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менше як п`ять років до моменту відкриття спадщини, а саме з 1992 до 25.04.2024.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що вимога заявниці є ідентичною за змістом з вимогою, яка була предметом розгляду у справі №293/149/25.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про нетотожність позовів у справах №293/149/25 та № 293/1266/25 не знайшли свого підтвердження, спростовуються установленими судами обставинами справи та зводяться до незгоди з висновком суду щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 березня 2026 року.

Головуючий Судді