Справа № 502/2606/14-ц
УХВАЛА

09 березня 2026 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Христюка Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяви

ОСОБА_2 в інтересах відповідача ОСОБА_3

про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення

та

про перегляд заочного рішення в цивільній справі за позовом

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до

ОСОБА_3 , ОСОБА_1

про

стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 19.02.2015 року по справі № 502/2606/14-ц, позов було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заборгованість у розмірі 93 116,76 доларів США, що за курсом 12,52 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.09.2014 року складає 1165821,84 грн за кредитним договором № OD7KA800000856 від 26.02.2008 р. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, які складаються з 3654 гривні судового збору.

16.04.2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Христюка Юрія Георгійовича надійшла заява про перегляд заочного рішення суду.

В поданій заяві про перегляд заочного рішення суду № 502/2606/14-ц, представник відповідача ОСОБА_2 просив суд скасувати відповідне заочне рішення, зазначивши, що відповідач ОСОБА_3 дізнався про винесене заочне рішення від працівників Державної виконавчої служби в грудні 2024 року, коли йому на телефон в Дію прийшло повідомлення. Будучи юридично неграмотною людиною він не знав як вирішити це питання, та 18.03.2025 року представником відповідача було подано до суду заяву про отримання заочного рішення суду та ознайомлення з матеріалами справи. 21.03.2025 року представник відповідача отримав копію повного тексту заочного рішення та ознайомився з матеріалами справи. На обґрунтування поданої заяви також зазначив, що в судові засідання, призначені по справі, про які відповідач дізнався лише після ознайомлення зі справою, він не зміг з`явитись по незалежним від нього причинам, тому що не знав про дату, час та місце їх проведення. Відповідач дійсно зареєстрований за адресою, яка вказана в позовній заяві, але за вказаною адресою він не проживає. Судові повістки йому жодного разу не були вручені, повідомлення з пошти також не надходили, тому він ніяк не міг знати про те, що до суду подана позовна заява на нього і що відбувається судовий розгляд.

Таким чином, він був позбавлений можливості знати про час і місце розгляду справи, тому що не був повідомлений належним чином.

Ухвалою судді від 16.06.2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Христюка Юрія Георгійовича про перегляд заочного рішення - залишено без руху та надано строку на усунення недоліків.

На виконання ухвали суду від 16.06.2025 року, 22.07.2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Христюка Юрія Георгійовича надійшла заява про усунення недоліків, а саме було подано заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою судді від 26.02.2026 року прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні, про що повідомлені сторони.

09.03.2026 року на адресу суду від представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Яковлєвої-Ангеловської Ольги Анатоліївни надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, відповідно до якого зазначено, що 21.03.2025 року, представник відповідача в повному обсязі ознайомився з матеріалами справи та отримав повне судове рішення. 16.04.2025 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. 22.07.2025 року на виконання ухвали суду представник відповідача надав заяву про поновлення строку. Однак, щодо поважності причин пропуску строку, встановленого законом, взагалі нічого не зазначає. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Враховуючи те, що відповідач та представник відповідача звернулися із заявою про перегляд заочного рішення із пропуском строку встановленого законом та взагалі не зазначили причин пропуску строку, вважає що відсутні підстави для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Заявник стверджує, що дізнався про рішення лише у грудні 2024 року. Однак, згідно з матеріалами справи, судом вживалися всі заходи для належного повідомлення відповідача за адресою його реєстрації. У заяві не надано жодних документальних доказів (лікарняні листи, відрядження тощо), які б підтверджували неможливість з`явитися в суд протягом 2014-2015 років. Твердження про те, що «дім розвалений», не звільняє особу від обов`язку оновлювати дані про місце проживання в органах реєстрації або повідомляти банк про зміну адреси згідно з умовами кредитного договору.

Враховуючи вищенаведене, представник позивача просив суд в поновлені строку представнику відповідача відмовити, а заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Христюк Юрій Георгійович підтримав подану заяву про перегляд заочного рішення суду, просив суд її задовольнити та призначити справу до розгляду.

Співвідповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заяву про перегляд заочного рішення та просив скасувати рішення суду по справі № 502/2606/14-ц, зазначивши, що жодного разу нічого від суду не отримував, адже з 2012 року перебував у слідчому ізоляторі, пробувши там п`ять років, та йому нічого не було відомо щодо розгляду справи.

Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, ознайомившись з письмовою заявою представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши положення релевантні законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в чинній редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України (в чинній редакції) заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналогічні за змістом положення містила ст. 232 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення судом 19.02.2015 відповідного заочного рішення.

Отже, положеннями цивільного процесуального законодавства було і наразі також передбачено можливість скасування заочного рішення суду лише за одночасної наявності всіх підстав, визначених у відповідних статтях ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судом 19.02.2015 відповідного заочного рішення) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Як зазначено в ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судом 19.02.2015 відповідного заочного рішення) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відомостей Кілійського РС ГУ ДМС України в Одеській області, місце проживання відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.30/.

Згідно відомостей Кілійського РС ГУ ДМС України в Одеській області місце проживання відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.31/.

Судом встановлено, що вищезазначене заочне рішення було винесене на підставі повторної неявки відповідачів по справі в судові засідання, при цьому, відповідачі повідомлялись судом належним чином відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України про дату, час та місце судових засідань, про що свідчать конверти із рекомендованими повідомленнями, що повернулись на адресу суду із відміткою «за зазначеною адресою не проживає» /а.с. 33-38; 45-51/.

Копії заочного рішення Кілійського районного суду Одеської області по справі № 502/2606/14-ц від 19.02.20215 було направлено відповідачам 24.02.2015 на вищезазначену адресу /а.с. 55/ відповідно до ч. 3 ст. 222 ЦПК України та вказані поштові відправлення були повернуті до суду у зв`язку із тим, що відповідачі не проживають за зазначеними судом адресами їх місця проживання, які зареєстровані у встановленому законом порядку /а.с. 58-59/.

Рішення суду від 19.02.2015 року не оскаржувалось, заяви про його перегляд до 16.04.2025 не подавались та, відповідно до ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 233 ЦПК України воно набрало законної сили 03.03.2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 228 ЦПК України (в редакції чинній на день ухвалення рішення суду) слідує, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Тобто, в розмінні процесуального закону, якщо подання заяви про перегляд заочного рішення суду не відбулось у строк, що був передбачений ч. 2 ст. 228 ЦПК України, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду в будь-якому випадку вважається пропущеним.

Нині діюча норма процесуального права, а саме стаття 284 ЦПК України, передбачає подання заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. При цьому, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 4 ст. 284 ЦПК України).

Таким чином строк, протягом якого відповідачі мали право на подачу заяви про перегляд заочного рішення та поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, визначений у редакції чинній на день ухвалення рішення, сплинув, та з того моменту до дня подачі заяви про перегляд заочного рішення пройшло більше 10 років.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.41)»;

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення від 29.10.2015 у справі «Ustimeтko v. Ukraine», п.46)».

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.

ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Так, встановлений ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже, право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) , що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті. Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

У вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду констатує, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.

З урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Враховуючи, що станом на дату звернення представника відповідача із заявою про перегляд заочного рішення разом із заявою про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, тобто 16.04.2025 року, збіг передбачений ЦПК України строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд приходить до висновку, що наведені представником відповідача обставини в якості підстав для поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення не є такими, що з огляду на проміжок часу, який збіг між ухваленням відповідного заочного рішення суду, направленням його відповідачам та зверненням представника відповідача до суду із заявою про перегляд вказаного рішення, можуть вважатись поважними причинами пропуску такого строку і прийняття судового рішення щодо його поновлення.

Крім того, суд звертає увагу, що сам представник відповідача в заяві про перегляд заочного рішення вказав, що відповідач ОСОБА_3 дізнався про винесене заочне рішення від працівників ДВС в грудні 2024 року, проте його представник звернувся до суду із заявою про ознайомлення із матеріалами справи і отримання копії судового рішення лише 18.03.2025, а заяву про його перегляд подав до суду лише 16.04.2025 після ознайомлення 21.03.2025 із матеріалами справи і отримання копії відповідного рішення суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 127 ЦПК Украйни про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, та, у зв`язку із цим, залишення заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення без розгляду.

Керуючись ст.ст.126, 127, 258-263, 284-287 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача Христюка Юрія Георгійовича в інтересах відповідача ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення у справі № 502/2606/14-ц відмовити.

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 в інтересах відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення в цивільній справі № 502/2606/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников