ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року

м. Київ

справа № 705/5419/23

провадження № 61-6532св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне підприємство «Лавіта», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області

від 20 грудня 2023 року у складі судді Гудзенко В. Л. та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у складі колегії суддів Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства

з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» (далі - ТОВ «Олком-Лізинг»), треті особи: Приватне підприємство «Лавіта» (далі - ПП «Лавіта»), ОСОБА_2 , про визнання припиненими всіх зобов`язань ОСОБА_1 перед ТОВ «Олком-Лізинг» за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08 шляхом виконання, проведеного належним чином.

Позов мотивовано тим, що 11 квітня 2008 року між позивачем та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір № МКЛУ-92-08, відповідно до умов якого банк надав, а позивач отримав кредитні кошти в розмірі 83 160,00 доларів США.

11 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПП «Лавіта» укладено договір іпотеки № МІУ-92-08, відповідно до умов якого ПП «Лавіта» передало

ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» комплекс будівель (реєстраційний номер 5485229), який розташований на земельній ділянці на АДРЕСА_1 .

Уманський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 24 лютого 2014 року у справі № 705/4368/13-ц позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 256 495,98 грн.

Апеляційний суд Черкаської області рішенням від 12 травня 2014 року вказане рішення суду змінив, позовні вимоги банку задовольнив частково. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08 на загальну суму 950 522,21 грн. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Лавіта» на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08 на загальну суму 950 522,21 грн. Стягнув з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 порівну на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у справі в загальній сумі 3 441,00 грн, тобто по 1 147,00 грн з кожного.

На підставі цього рішення апеляційного суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Уманський міськрайонний суд Черкаської області ухвалою від 21 лютого 2017 року розстрочив виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року рівними частинами строком на 24 місяці зі сплатою заборгованості за рішенням суду в розмірі 39 605,09 грн щомісячно.

У період із 15 березня 2017 року до 19 лютого 2018 року, на переконання позивача, відповідачі зазначене рішення суду виконали в повному обсязі, у зв`язку з чим зобов`язання за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08 припинилися.

09 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким банк відступив новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та поручителів, зазначених у додатках № 1, 2 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами застави та договорами поруки, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстрами у додатках № 1, 2 до цього договору. Тобто ТОВ «Олком-Лізинг» набуло право вимоги за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та права вимоги за іпотечним договором.

11 лютого 2021 року ТОВ «Олком-Лізинг» звернулося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08.

Уманський міськрайонний суд Черкаської області від 05 вересня 2022 року позов задовольнив частково, стягнув з ОСОБА_1 , ПП «Лавіта» на користь

ТОВ «Олком-Лізинг» солідарно грошові кошти у вигляді матеріальних втрат у розмірі 209,75 грн, стягнув з ОСОБА_1 , ПП «Лавіта» на користь ТОВ «Олком-Лізинг» солідарно суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 7,72 грн. Вказане рішення суду не оскаржувалося, набрало законної сили 06 жовтня 2022 року та було виконано ОСОБА_1 23 травня 2023 року.

Позивач зазначав, що ним повністю виконано зобов`язання за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08, у зв`язку з чим просив суд визнати припиненими всі його зобов`язання перед ТОВ «Олком-Лізинг» за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08 шляхом повного виконання, проведеного належним чином.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Уманський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 20 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08 в розмірі, визначеному постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2018 рокуу справі № 925/1049/13 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ПП «Лавіта», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Банк «Фінанси та кредит» за договором від 11 квітня 2008 року № МКЛУ-92-08 у розмірі 48 819,77 доларів США боргу зі сплати кредиту, (що в гривневому еквіваленті станом на 26 квітня 2016 року становить 1 237 039,27 грн); 2 650,83 доларів США заборгованості за простроченим кредитом, (що в гривневому еквіваленті станом на 26 квітня 2016 року становить 67 169,12 грн); 15 493,51 доларів США простроченої заборгованості за відсотками за кредитом, (що в гривневому еквіваленті станом на 26 квітня 2016 року становить 392 588,50 грн); 401 905,94 грн пені, та звернено стягнення на предмет іпотеки: комплекс нежитлових будівель, який складається з адмінбудинку з прибудовою (літера А,) - 73,6 кв. м; кімнати зразків (літера З) - 28,2 кв. м; споруд (№ 1, 2); замощення (№ ІІ), криниці (літера К); магазину (літера Б) - 192,5 кв. м; складу сипучих товарів з підвалом (літера В пд. В) - 1 113,6 кв. м; матеріального складу (літера Д) - 567,6 кв. м; нежитлові будівлі (літера Г) - 58,4 кв. м; майстерні (літера М) - 25,1 кв. м, сторожки з ґанком (літера Н) -- 7,2 кв. м, складу (літера Є) - 6,8 кв. м, вбиральні (літера Е), що розташований на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О. Г. 13 лютого 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 560, що перебуває у власності ПП «Лавіта», шляхом надання права ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» продажу вказаного предмету іпотеки з початковою ціною реалізації у розмірі 4 949 580,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся

до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у цій справі, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2024 року й ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на:

- на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року

у справі № 910/14224/20, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки існує виключна правова проблема, яка полягає у визначенні моменту, з якого зобов`язання позичальника перед позикодавцем вважаються припиненими.

Заявник зазначає, що ним рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2014 року у справі № 705/4368/13-ц та від 05 вересня 2022 року у справі № 705/725/21 виконані в повному обсязі, грошові кошти, стягнуті за судовими рішеннями, сплачені стягувачу в повному обсязі.

Вказує, що у справі № 925/1049/13 він брав участь як третя особа, обов`язок щодо виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2018 року покладено на ПП «Лавіта», тому заявник вважає що зобов`язання між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ТОВ «Олком-Лізинг», припинилися внаслідок їх належного виконання.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Олком-Лізинг» вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення а оскаржувані судові рішення без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 23 травня 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункти 1, 3 частини другої статті

389 ЦПК України.

20 червня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 11 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір № МКЛУ-92-08 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав, а ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 83 160,00 доларів США.

11 квітня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПП «Лавіта» укладено договір іпотеки № МІУ-92-08 (далі - договір іпотеки), за яким ПП «Лавіта» передало ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» комплекс будівель, який розташований на земельній ділянці на АДРЕСА_1 .

У 2013 році ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Уманський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 24 лютого

2014 року у справі № 705/4368/13-ц позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнив та стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 256 495,98 грн.

Апеляційний суд Черкаської області рішенням від 12 травня 2014 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2014 року змінив, позов банку задовольнив частково та стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 950 522,21 грн; стягнув з солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Лавіта» на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 950 522,21 грн; стягнув з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 порівну на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по справі в сумі 3 441,00 грн, тобто по 1 147,00 грн з кожного.

На підставі рішення Апеляційного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Уманський міськрайонний суд Черкаської області ухвалою від 21 лютого 2017 року розстрочив виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року рівними частинами строком на 24 місяці зі сплатою заборгованості за рішенням суду в розмірі 39 605,09 грн щомісячно.

У період із 15 березня 2017 року до 19 лютого 2018 року відповідачами зазначене рішення суду виконано, що підтверджується відповідними доказами.

09 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким банк відступив новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та поручителів, зазначених у додатках № 1, 2 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами застави та договорами поруки, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстрами у додатках № 1, 2 до цього договору. Отже, ТОВ «Олком-Лізинг» набуло право вимоги за кредитним договором та право вимоги за договором іпотеки.

11 лютого 2021 року ТОВ «Олком-Лізинг» звернулося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з

ОСОБА_1 та ПП «Лавіта» солідарно грошові кошти у вигляді матеріальних втрат у розмірі 62 400,60 грн на користь ТОВ «Олком-Лізинг» та судовий збір.

Уманський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 05 вересня 2022 року у справі № 705/725/21 позов ТОВ «Олком-Лізинг» задовольнив частково. Стягнув

з ОСОБА_1 , ПП «Лавіта» на користь ТОВ «Олком-Лізинг» солідарно грошові кошти у вигляді матеріальних втрат у розмірі 209,75 грн, стягнув з ОСОБА_1 , ПП «Лавіта» на користь ТОВ «Олком-Лізинг» солідарно суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 7,72 грн. Рішення набрало законної сили 06 жовтня 2022 року.

Також суди встановили, що Маньківський районний суд Черкаської області рішенням від 02 квітня 2021 року у справі № 701/868/20 задовольнив позов ПП «Лавіта», визнав припиненими зобов`язання за договором іпотеки; виключив з Державного реєстру іпотек обтяження іпотекою ,зареєстроване 11 квітня 2008 року 15:48:22 реєстратором: Маньківський районний нотаріальний округ, реєстраційний номер 7003164; виключив з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону нерухомого майна реєстраційний номер 17708013, зареєстрований 11 квітня 2008 року 15:41:46 за № 7003008, стягнув з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ПП «Лавіта» судові витрати в сумі 2 102,00 грн.

Черкаський апеляційний суд постановою від 15 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року, рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПП «Лавіта» до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про припинення зобов`язання за договором іпотеки, виключення з Державного реєстру іпотек обтяження, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону нерухомого майна - відмовив. У справі № 701/868/20 апеляційний суд встановив, що виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року не позбавляє та не доводить факт повного виконання зобов`язань ОСОБА_2 та ПП «Лавіта» за кредитним договором, оскільки існує інше зобов`язання щодо виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2018 року.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 12 лютого 2018 року

у справі № 925/1049/13 позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ПП «Лавіта», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнив частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Банк «Фінанси та кредит» за кредитним договором у розмірі 48 819,77 доларів США боргу зі сплати кредиту, (що в гривневому еквіваленті станом на 26 квітня 2016 року становить 1 237 039,27 грн); 2 650,83 доларів США заборгованості за простроченим кредитом, (що в гривневому еквіваленті станом на 26 квітня 2016 року становить 67 169,12 грн); 15 493,51 доларів США простроченої заборгованості за відсотками за кредитом, (що в гривневому еквіваленті станом на 26 квітня 2016 року становить 392 588,50 грн); 401 905,94 грн пені,

звернув стягнення на предмет іпотеки: комплекс нежитлових будівель, який складається з адмінбудинку з прибудовою (літера А,) - 73,6 кв. м; кімнати зразків (літера З) - 28,2 кв. м; споруд (№ 1, 2); замощення (№ ІІ), криниці (літера К); магазину (літера Б) - 192,5 кв. м; складу сипучих товарів з підвалом (літера В пд. В) - 1 113,6 кв. м; матеріального складу (літера Д) - 567,6 кв. м; нежитлові будівлі (літера Г) - 58,4 кв. м; майстерні (літера М) - 25,1 кв. м, сторожки з ґанком (літера - Н) - 7,2 кв. м, складу (літера Є) - 6,8 кв. м, вбиральні (літера Е), що розташований на земельній ділянці, розташований на АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О. Г. 13 лютого 2008 року і зареєстрованого в реєстрі за №560, що перебуває у власності ПП «Лавіта», шляхом надання права ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» продажу вказаного предмету іпотеки з початковою ціною реалізації у розмірі 4 949 580,00 грн.

Апеляційний суд у справі № 701/868/20 також встановив, що кредитний договір не припинив свою дію. Оскаржуване рішення Маньківського районного суду Черкаської області є передчасним, оскільки загальний залишок заборгованості за забезпеченим кредитним договором не обмежується сумою 950 522,21 гривень, а становить 48 819,77 доларів США боргу зі сплати кредиту, 2 650,83 доларів США заборгованості за простроченим кредитом, 15 493,51 доларів США простроченої заборгованості за відсотками за кредитом та 401 905,94 гривень пені, що встановлено у постанові Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2018 року у справі № 925/1049/13 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ПП «Лавіта», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України повадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частина перша статті 400 ЦПК України визначає, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним критеріям оскаржувані судові рішення відповідають з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт

1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розрізняють основні зобов`язання та додаткові (акцесорні) зобов`язання. Основні зобов`язання можуть існувати самостійно без додаткового (акцесорного) зобов`язання, тоді як додаткові (акцесорні) зобов`язання виникають лише за наявності основного зобов`язання та нерозривно пов`язані з ним.

Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

У наведених нормах права чітко простежується акцесорність іпотеки та її додатковий характер, який проявляється у неможливості існування іпотеки окремо від основного зобов`язання. Вимоги до іпотекодавця можуть бути пред`явлені лише у разі чинності основного зобов`язання.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так

і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, провадження № 14-53цс18; від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19).

Суди першої та апеляційної інстанцій на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, встановивши наявність невиконаного судового рішення, яке набрало законної сили, - постанови Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2018 року у справі № 925/1049/13 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ПП «Лавіта», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність належного виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань за кредитним договором та обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ОСОБА_1 . Такий висновок не суперечить висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, на яку заявник посилається у касаційній скарзі.

У постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20 (провадження № 12-20гс22) Велика Палата Верховного Суду розглядала спір за позовом АТ «Нікопольський завод феросплавів» до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненими всіх зобов`язань заводу перед Банком за кредитним договором. Велика Палата Верховного Суду, погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, вважала, що суди правильно задовольнили позовні вимоги щодо визнання припиненими зобов`язань позивача перед відповідачем за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням, проведеним належним чином, зважаючи на обґрунтування та доведення позивачем належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, факт чого відповідачем не спростовано і доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, колегія суддів відхиляє посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, оскільки висновок судів у справі, яка переглядається, йому не суперечить.

Доводи заявника про те, що у справі № 925/1049/13 позивач брав участь як третя особа, а обов`язок щодо виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2018 року покладено на ПП «Лавіта», не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанцій про наявність невиконаного судового рішення, яке набрало законної сили, - постанови Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2018 року у справі № 925/1049/13, оскільки наявність заборгованості, яка не сплачена, підтверджується рішеннями судів, а позивач не спростував цих обставин належними і допустимими доказами та не надав суду доказів виконання зобов`язання у повному обсязі.

Щодо доводів касаційної скарги за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України

У касаційній скарзі представник заявника посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки на переконання заявника існує виключна правова проблема яку необхідно вирішити яка полягає у зазначенні вказівки про те з якого моменту зобов`язання в позичальника вважаються припиненими перед позикодавцем.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, а порушень норм процесуального права Верховний Суд не встановив, колегія суддів виснує про відсутність підстав для формування нового висновку у справі, яка переглядається.

Інші доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування правильних по суті судових рішень, оскільки ґрунтуються на необхідності переоцінки доказів і обставин, яким суди першої та апеляційної інстанцій надали належу оцінку.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин.

Наявність у заявника іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

Верховний Суд керується тим, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного є достатньо обґрунтованими.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська