Провадження 2/127/8463/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.
позов зареєстрований судом 20.11.2025 року і мотивований тим, що 17.02.2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 449748-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Бізнес позика» про укладення договору про надання кредиту № 449748-КС-001 від 17.02.2022 року на умовах, визначених офертою.
Позивач направив відповідачеві через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-5837 на номер телефону НОМЕР_1 , зазначений відповідачем в анкеті, який боржником було введено/відправлено.
Сторони погодили, що кредитні кошти - 10 000 грн. надаються на засадах строковості, поворотності, платності, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0, 70924162 % за кожен день користування кредитом.
Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, що наявна на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів, що був погоджений сторонами.
Процентна ставка нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, із врахуванням дня видачі кредиту до дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 449748-КС-001 від 17.02.2022 року виконало та надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , номер якої повідомлений при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, тому станом на 30.10.2025 року за договором № 449748-КС-001 від 17.02.2022 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 15 542,44 грн.
Дана сума складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 грн., суми прострочених платежів по процентах - 4 042, 44 грн., комісії - 1 500 грн.
На підставі ст.ст. 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Бізнес позика» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 449748-КС-001 від 17.02.2022 рокув загальній сумі 15 542, 44 грн. та судовий збір - 2 422,40 грн.
Представник позивача - Мишевська Н.М. в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась завчасно за адресою реєстрації проживання, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності не надавала. Про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 17.02.2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 449748-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Бізнес позика» про укладення договору про надання кредиту № 449748-КС-001 від 17.02.2022 року на умовах, визначених офертою.
Позивач направив відповідачеві через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-5837 на номер телефону НОМЕР_1 , який боржником було введено/відправлено при укладенні договору.
Сторони погодили, що кредитні кошти - 10 000 грн. надаються на засадах строковості, поворотності, платності, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0, 70924162 % за кожен день користування кредитом.
Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, що наявна на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів, що був погоджений сторонами.
Процентна ставка нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, із врахуванням дня видачі кредиту до дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.
Згідно графіку платежів, що погоджений сторонами (п.3.2) припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись та буде застосована знижена процентна ставка, графік розділений на чотири платежі, з 03.03.2022 року по 14.04.2022 року, на суму кредиту 10 000 грн., проценти за користування кредитом - 2 900 грн., комісія за надання кредиту (п.2.5) - 1 500 грн. Загальний платіж за кредитом - 14 400 грн.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 449748-КС-001 від 17.02.2022 року виконало та надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , номер якої повідомлений при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, тому станом на 30.10.2025 року за договором № 449748-КС-001 від 17.02.2022 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 15 542,44 грн.
Дана сума складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 грн., суми прострочених платежів по процентах - 4 042, 44 грн., комісії - 1 500 грн.
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).
Отже, позивач надав належні і допустимі докази укладення з ОСОБА_1 кредитного договору № 449748-КС-001 від 17.02.2022 року та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 10 000 грн.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який не був оспорений відповідачем, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Бізнес позика» за договором про надання кредиту № 449748-КС-001 від 17.02.2022 року станом на 30.10.2025 року становить 15 542,44 грн.
Дана сума складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 грн., суми прострочених платежів по процентах - 4 042,44 грн., комісії - 1 500 грн.
На день розгляду даної справи судом заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, тому загальна сума боргу - 15 542,44 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика».
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією в сумі 1 500 грн., суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включається, зокрема, комісія кредитодавця, пов`язана з наданням кредиту.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Комісія в сумі 1 500 грн. пов`язана з наданням кредиту, була погоджена з відповідачем при укладенні договору від 17.02.2022 року, нарахована кредитором та облікована в день видачі кредиту, вказана у кредитному договорі тощо, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 422, 40 грн. (сплачений позивачем із урахуванням коефіцієнту 0, 8) згідно платіжної інструкції від 19.11.2025 року.
Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 26 лютого 2026 року.

Суддя: