Провадження №2/592/507/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:

головуючого судді Титаренко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Каплін А.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Гаврилюк Н.М.,

позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради про зобов`язання здійснити приватизацію житлового приміщення без ордеру,

встановив:

28.11.2025 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла позовна заява ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради, згідно з якою просять: зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 , без надання ордеру, передавши її у спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_1 працював в Будинково-будівельному комбінаті столяром-формувальником, і йому за місцем роботи в 1994 році на склад сім`ї 2 особи (він та дружина ОСОБА_2 ) була надана однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира була надана ОСОБА_1 на підставі ордера №511 від 28.04.1994 та він разом зі своєю дружиною вселилися до неї і були зареєстровані в ній 12.07.1994. Наймачем спірної квартири є позивач ОСОБА_1 . Ордер на вселення до цієї квартири позивач ОСОБА_1 здав до житлово-експлуатаційної організації, яка на той час обслуговувала житловий будинок АДРЕСА_3 . На цей час будинок перебуває у комунальній власності Сумської міської територіальної громади. ОСОБА_1 , як наймач житлового приміщення, і його дружина ОСОБА_2 , як член сім`ї наймача, вирішили приватизувати спірну квартиру на праві спільної часткової власності, у зв`язку з чим в жовтні 2025 року звернулися з відповідною заявою до управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» СМР, однак їм було відмовлено, адже приватизації житла можливо тільки при наданні до органу приватизації копії ордера на жиле приміщення. Де зараз знаходиться ордер на вселення до жилого приміщення невідомо, розшукати його неможливо із-за відсутності відомостей про житлово-експлуатаційну організацію, яка обслуговувала житловий будинок в 1994 році Відтак, вказаною відмовою було порушено право позивачів на приватизацію.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Гаврилюк Н.М., позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача надав до суду відзив, в якому заперечує проти задоволення позову про зобов`язання здійснити приватизацію житлового приміщення з відсутністю ордеру.

Ухвалою від 01.12.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.

09.01.2026 суд ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, встановив такі обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 19.05.1984, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 (а.с. 5).

Відповідно до поквартирної картки на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка була надана ОСОБА_1 на підставі ордера №511 від 28.04.1994, він разом зі своєю дружиною вселилися до цієї квартири і були зареєстровані в ній 12.07.1994. Наймачем спірної квартири є позивач ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно з технічного паспорту на квартиру вона складається: з однієї жилої кімнати площею 12,8 кв. м, кухні 5.2 кв. м, коридору 2.2 кв. м, санвузла 2.3 кв. м, шафи 0,4 кв. м, балкону - 2,1 кв.м., тому її житлова площа становить 12.8 кв.м, а загальна площа 25.0 кв.м (а.с. 7-9).

У квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані і проживають 2 особи ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.09.2025 (а.с. 10).

Реєстрація позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спірній квартирі з 1994 року і по теперішній час підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 28.10.2025 та відомостями про місце проживання особи від 28.10.2025 (а.с.11, 13, 17, 18).

Відповідно до листа Управління комунального майна Сумської міської ради від 10.09.2025 № 242/10.01-07, згідно з інформацією, наявною в Управлінні, неприватизовані квартири будинку АДРЕСА_3 , серед інших, квартира АДРЕСА_4 , перебувають у комунальній власності Сумської міської територіальної громади (а.с. 12).

Згідно з довідок від 25.09.2025, виданих АТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 10018/0145 філії Сумського обласного управління, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_5 , перебувають в основних списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів. Житловий чек не використаний (а.с. 14, 15).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в жовтні 2025 року звернулися із заявою про приватизацію квартири до управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» СМР та 30.10.2025 їм надано відповідь, з якої вбачається, що здійснення приватизації житла можливо тільки при наданні до органу приватизації копії ордера на жиле приміщення, що є однією з обов`язкових умов для приватизації (а.с. 16).

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У ч. 3 ст. 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Статтею 2 зазначеного Закону України визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з ч. 4-5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Зазначеними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами.

За змістом наведених нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуюються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не передача у власність, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.202 у справі №483/731/19 (провадження № 61-1845св20).

Суд враховує правові позиції Верховного Суду висловлені в постанові від 08.06.2022 у справі № 202/3820/19 (провадження № 61-836св21) Верховний Суд вважав обґрунтованими вимоги про зобов`язання державного департаменту житлового господарства міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести приватизацію квартири. Тобто, був обраний спосіб захисту зобов`язати провести приватизацію квартири.

Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19.06.2019 у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30.09.2020 у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Суд враховує правові позиції Великої Палати Верховного Суду висловлені в постанові від 20.06.2018 у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). У цій справі було визнано неправомірною відмову департаменту житлового господарства міської ради у приватизації і зобов`язано департамент провести приватизацію квартири.

Тобто, судова практика передбачає такі способи захисту, які зводяться до визнання безпідставною відмови органу приватизації і зобов`язання органу приватизації здійснити приватизацію житла.

З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , до об`єктів, що не підлягають приватизації згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не відноситься.

Суд установив, що позивачі вселені у квартиру на законних підставах, незаконність їх проживання ніким не спростована та не заперечувалась, та враховуючи, що в них є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, відмова у приватизації позбавляє їх можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири.

Враховуючи, що позивачі на законних підставах зареєстровані та постійно проживають у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного ними житла є такою, що порушує їх право на приватизацію

За таких обставин, з урахуванням вищезазначених норм права щодо можливості суду обрати спосіб захисту, який не суперечить закону відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав позивачів, з огляду на способи захисту цивільних прав, суд вважає потрібним зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 , без надання ордеру, передавши її у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 , без надання ордеру, передавши її у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в разі оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач Сумська міська рада в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради, місцезнаходження: м. Суми, вул. Британська, 21, .

Дата складання повного судового рішення 12.02.2026.

Суддя Вікторія ТИТАРЕНКО