ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/9295/23
Номер провадження 22-ц/818/542/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року у складі судді Олійника О.О. по справі № 643/9295/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Позов мотивовано тим, що відповідачка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з теплопостачання. У порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за надані послуги відповідачка не здійснює, внаслідок чого у неї за період з 01 червня 2014 року по 23 лютого 2022 року виникла заборгованість в сумі 83 270,26 грн.

Посилаючись на вказані обставини, КП «Харківські теплові мережі» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 83 270,26 грн, а також судовий збір 2684,00 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 червня 2014 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 83 270,26 грн та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року скасовано та призначено справу до розгляду.

21 лютого 2025 року від представника відповідачки адвоката Головашич Ю.О. надійшла заява про поворот виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року, а також заява про застосування строку позовної давності.

21 квітня 2025 року від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він вказав, що у разі застосування судом строку позовної давності заборгованість відповідачки за період з 01 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року становить 63 255,54 грн.

12 червня 2025 року від представника відповідачки надійшли пояснення, в яких вона посилалась на те, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , лише з 06 лютого 2019 року і не може нести відповідальність за борги попереднього власника.

Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 63 255,54 грн та судовий збір у розмірі 2038,88 грн, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року у справі № 643/9295/23 задоволено. Допущено поворот виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року у справі № 643/9295/23. У порядку повороту виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року у справі № 643/9295/23 стягнуто з КП «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 83 270,26 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачка не виконувала належним чином свого обов`язку з оплати наданих їй послуг, тому наявні підстави для стягнення з неї заборгованості та задоволення позовних вимог у межах строку позовної давності з 01 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року. ОСОБА_1 зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 з 2010 року, отже є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, тож її посилання на те, що вона є власницею цієї квартири лише з 06 лютого 2019 року, відхилені. Оскільки у справі було ухвалено заочне рішення від 27 листопада 2023 року, яке повністю виконано, і в подальшому скасовано, з позивача на користь відповідачки у порядку повороту виконання рішення підлягають стягненню грошові кошти в сумі 83 270,26 грн.

На вказане судове рішення 30 липня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Головашич Ю.О. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2017 року по 06 лютого 2019 року, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; в частині розрахунку повороту виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року рішення суду змінити, зарахувавши стягнену суму з відповідачки у меншому розмірі у рахунок погашення боргу перед позивачем, а різницю стягнути з позивача на користь відповідачки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , лише з 06 лютого 2019 року і не може нести відповідальність за борги попереднього власника. Відповідачка до придбання даної квартири, а саме до 06 лютого 2019 року, в ній не мешкала, а мешкала за іншою адресою разом зі своєю сім`єю, не була споживачем жодних комунальних послуг, жодних договорів не укладала, особових рахунків на своє ім`я не відкривала. Належним відповідачем у даній справі щодо стягнення заборгованості за період до 06 лютого 2019 року є попередній власник квартири - ОСОБА_4 . Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, повинен був стягнуту суму з відповідачки в меншому розмірі зарахувати у рахунок погашення боргу перед позивачем, так як борг вже стягнутий в рамках виконавчого провадження за поточною позовною заявою в рамках даної справи як взаєморозрахунок сторін, а різницю, тобто надмірно стягнені кошти з відповідачки, стягнути з позивача на користь відповідачки.

06 жовтня 2025 року від КП «Харківські теплові мережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просило рішення суду скасувати в частині задоволення заяви представника відповідачки про поворот виконання заочного рішення та допущення повороту виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року; в частині розрахунку повороту виконання заочного рішення ухвалити нове рішення, яким здійснити зарахування заборгованості відповідачки на користь позивача у розмірі 83 270,26 грн, зокрема різниці, визначеної в оскаржуваному судовому рішенні, до стягнення заборгованості у розмірі 20 014,72 грн як взаєморозрахунок сторін в рахунок погашення відповідачем заборгованості перед позивачем.

Відзив мотивовано тим, що твердження представника відповідачки про відсутність у неї обов`язку сплати комунальних послуг за теплопостачання за певний період у зв`язку з набуттям відповідачкою права власності на квартиру АДРЕСА_2 лише 06 лютого 2019 року та її нібито номінальної реєстрації за даною адресою є помилковим, оскільки ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою, у зв`язку з чим зобов`язана нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг. Крім того, 11 липня 2025 року, вже після ухвалення рішення, до КП «Харківські теплові мережі» звернулась громадянка ОСОБА_5 , яка 27 травня 2025 року набула право власності на 1/3 частку вказаної квартири (право власності на інші 2/3 даної квартири належить її дочці ОСОБА_6 ), з проханням відкрити новий особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири від 27 травня 2025 року з ОСОБА_1 . Пунктом 12 цього договору чітко визначено, що продавець до 30 липня 2025 року зобов`язується сплатити всю наявну заборгованість по квартирній платі та оплаті комунальних послуг по цій квартирі станом на 27 травня 2025 року. Це зобов`язання ОСОБА_1. виконано не було. З оскаржуваним рішенням суду в частині задоволення заяви представника відповідачки про поворот виконання рішення категорично не погоджується у зв`язку з нововиявленими обставинами, які зазначені вище. Вважає за необхідне додатково стягнути з ОСОБА_1 на його користь різницю визначеної в оскаржуваному судовому рішенні до стягнення заборгованості у розмірі 20 014,72 грн як взаєморозрахунок сторін в рахунок погашення заборгованості перед позивачем.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 20 травня 2010 року. Також за вказаною адресою з 19 травня 2010 року зареєстрована неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4, 7).

КП «Харківські теплові мережі» є постачальником послуг з теплопостачання в місті Харкові і надає послуги з теплопостачання в будинку за вказаною адресою.

Як вбачається з відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, внаслідок несплати послуг за особовим рахунком № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість, яка за період з 01 червня 2014 року по 23 лютого 2022 року склала 83 270,26 грн (а.с. 3), з яких за період з 01 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року 63 255,54 грн (а.с. 108).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , з 06 лютого 2019 року належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_2, виданого приватним нотаріусом ХМНО Гавриловим Е.В. (а.с. 120-122).

На примусовому виконанні у Салтівському відділі ДВС у м. Харкові СМУМЮ України перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 643/9295/23, виданого 04 жовтня 2024 року Московським районним судом м. Харкова на підставі заочного рішення від 27 листопада 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості у розмірі 83 270,26 грн. 28 листопада 2024 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Загальна сума стягнутих коштів 104 819,27 грн, з яких кошти в розмірі 83 270,26 грн перераховані на користь стягувача КП «Харківські теплові мережі», 303,00 грн перераховано на відповідний рахунок СМУМЮ як витрати виконавчого провадження, 8327,02 грн перераховані на відповідний рахунок СМУМЮ як виконавчий збір (а.с. 63-75).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Стаття 543 ЦК України передбачає, що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 1 статті 7 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Як встановлено судом, КП «Харківські теплові мережі» у період з 01 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року надавались відповідачці послуги з теплопостачання, які вона повинна оплатити.

З відомостей про нарахування та оплату за послуги за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у спірний період підприємством нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачкою оплата послуг не здійснювалась, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка за період з 01 червня 2014 року по 23 лютого 2022 року склала 83 270,26 грн (а.с. 3), з яких за період з 01 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (у межах строку позовної давності) 63 255,54 грн (а.с. 108).

Доказів того, що вказані послуги позивачем фактично не надавались чи відповідачкою не отримувались, зокрема, будь-яких заяв, скарг, повідомлень до КП «Харківські теплові мережі» щодо ненадання їй послуг, від відповідачки не надходило.

Оскільки ОСОБА_1 фактично отримувала житлово-комунальні послуги, проте належним чином не виконувала своїх обов`язків щодо оплати наданих КП «Харківські теплові мережі» послуг, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її стягнення у межах строку позовної давності, з урахуванням його продовження на строк запровадження карантину згідно п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у неї відсутній обов`язок сплачувати кошти за надані комунальні послуги з 01 квітня 2017 року до 06 лютого 2019 року, оскільки вона стала власницею квартири тільки з 06 лютого 2019 року, і була лише формально зареєстрована за вказаною адресою, однак фактично не проживала за місцем реєстрації, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки будь-яких доказів проживання за іншою адресою відповідачка не надала, та сам факт проживання в іншому місці не звільняє її від сплати отриманих комунальних послуг за наявності її реєстрації у квартирі.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17.

Споживач має право на несплату вартості комунальних послуг, крім постачання теплової енергії, у разі їх невикористання та за відсутності приладів обліку. Це можливо, якщо період тимчасової відсутності в житловому приміщенні або іншому об`єкті нерухомого майна споживача та інших осіб - понад 30 календарних днів. Це має бути документально підтверджено відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги»).

У пункті 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які діяли до 22 лютого 2022 року зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

З цього слідує, що споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.

ОСОБА_1. не надано доказів звернення до КП «Харківські теплові мережі» із заявою про не проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у спірний період та припинення отримання житлово-комунальних послуг на час її відсутності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що підстав для звільнення відповідачки від оплати житлово-комунальних послуг немає.

ОСОБА_1 в даному випадку є споживачем житлово-комунальних послуг з опалення житла, які надавались їй за зареєстрованим місцем проживання.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не укладала договір з КП «Харківські теплові мережі» та не оформляла на себе особовий рахунок, колегія суддів також відхиляє, оскільки особовий рахунок НОМЕР_1 за вказаною адресою відкрито саме на ім`я ОСОБА_1 С поживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19, від 25 березня 2024 року у справі № 462/1232/23, провадження № 61-16076 св 23.

У разі виконання солідарного з власником квартири обов`язку зі сплати заборгованості у спірний період, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернення з регресними вимогами до нього.

Оскільки ухвалене у цій справі заочне рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 83 270,26 грн було повністю виконане, і надалі ухвалою суду від 30 січня 2025 року скасовано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви відповідачки про поворот виконання скасованого судового рішення, та в порядку повороту виконання рішення суду стягнув на її користь з КП «Харківські теплові мережі» 83 270,26 грн.

Частиною 2 статті 444 ЦПК України передбачено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника, яка можлива після набрання законної сили судовим рішенням, що полягає у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, повинен був стягнуту з неї суму в меншому розмірі, яку зарахувати у рахунок погашення боргу перед позивачем, так як борг вже стягнутий в рамках виконавчого провадження за поточною позовною заявою в рамках даної справи, як взаєморозрахунок сторін, а різницю, тобто надмірно стягнені з неї кошти, стягнути з позивача на її користь, однак питання щодо зарахування зустрічних вимог не можуть вирішуватися в порядку повороту виконання судового рішення. Скасування судового рішення, за яким відбулося стягнення, передбачає його поворот у повному обсязі, без дослідження питань зарахування грошових вимог, які можуть бути вирішені на стадії виконання судового рішення. Крім того, сторони не позбавлені можливості добровільного виконання рішення суду і взаєморозрахунку, без залучення органів виконавчої служби і понесення пов`язаних з цим витрат.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи зводяться до незгоди з висновками суду, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо вимог відзиву КП «Харківські теплові мережі» на апеляційну скаргу, в якому позивач просив скасувати рішення суду в частині задоволення заяви про поворот виконання рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами та додатково стягнути з ОСОБА_1 на його користь різницю визначеної в оскаржуваному судовому рішенні до стягнення заборгованості у розмірі 20 014,72 грн, то колегія суддів їх не приймає до уваги, оскільки позивач рішення суду в апеляційному порядку не оскаржував, і з заявою про його перегляд за нововиявленими обставинами не звертався, та наразі посилається на договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_1. та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 27 травня 2025 року, що не був предметом розгляду суду першої інстанції, і до якого позивач КП «Харківські теплові мережі» жодного відношення не має.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, отже підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук