Провадження № 2/369/6271/26
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Худинець Д.С.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 1999 року до 2024 року. Мають спільну доньку ОСОБА_4 , 2007 року народження. Після припинення спільного проживання, донька залишилась проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Вказала, що після початку повномасштабного вторгнення, вона з донькою виїхала до м.Гаага (Нідерланди) та на даний час там проживає. Донька, хоч і досягла повноліття, але продовжує навчатись у безкоштовній школі в м.Гаага, самостійного заробітку не має, у зв`язку з чим потребує матеріального забезпечення.

Відповідач працює, є військовослужбоцем, має дохід та зобов`язаний також нести витрати на утримання дитини, яка продовжує навчання до 23 років. Відповідач має дохід, тому сплачувати аліменти у заявлено розмірі має можливість.

У добровільному порядку відповідач допомоги не надає, тому звернулася з даним позовом.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини щомісячно, до досягнення дитиною 23 років; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

05 грудня 2025 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 . Вказав, що позивачка не надала доказів спільного проживання її разом з донькою, що унеможливлює задоволення позову. Хоча донька має право звернутись з таким позов у разі потреби. ОСОБА_3 повідомила суду неправдиву інформації, що він не допомагає доньці матеріально, що є ознаками шахрайства. Але він щомісячно перераховує доньці кошти на її навчання. Зазначив, що він дійсно перебуває на військовій службі, а тому провадження по справі має бути зупинено. Просив і зупинити провадження, і відмовити у задоволенні позову.

03 лютого 2026 року до суду надійшли пояснення відповідача ОСОБА_2 щодо виконання ним обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини. Вказав, що весь час переказував кошти на утримання доньки добровільно, добросовісно та регулярно в розмірі біля 25% від свого доходу. Подав суду виписку з картки за період з 01 січня 2024 року по 10 грудня 2025 року.

04 лютого та 11 лютого 2026 року до суду надійшов відзив на позов, клопотання про долучення доказів, додаткові пояснення. Не погоджуючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказав, що з поданих довідок муніципалітету Опстерланд не можливо встановити ні кого вони стосуються, не містять відомостей про спільне проживання доньки з матір`ю. Натомість у своїй заяві про видачу судового наказу вказує інше місце проживання та в матеріалах справи містяться відомості, що дитина зареєстрована в іншій місцевості.

Всі свої обов`язки по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки він виконав у повному обсязі. Ці обов`язки він і продовжив виконувати по досягненню донькою повноліття, і на час розгляду справи. Оскільки він добровільно, регулярно та систематично здійснював грошові перекази, тому інформація, що лише вона забезпечує доньку є неповною та такою, що вводить суд в оману. Натомість ним подано суд як свої доходи, так і реальні витрати.

Зазначив, що він перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , яка має мінімальну пенсію. Тому свої доходи витрачає і на свої утримання, лікування (мають підтверджені медичні діагнози), і на її, орендує житло, витрачає кошти не лише на базові потреби, а й на придбання ліків. Його витрати є регулярними, вимушеними, а будь-яке додаткове навантаження створює ризик невиконання критично важливих витрат (ліки, житло, харчування). Крім того, він та ОСОБА_6 подали спільну заяву про реєстрацію шлюбу.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 не надала суду жодного доказу на підтвердження волевиявлення доньки на отримання цих аліментів, або довіреність на представлення її інтересів, і суд в даному випадку не може виходити з презумпції зацікавленості доньки в отриманні аліментів. Так, після виїзду доньки з країни (з 2023 року), припинилось їх спілкування. Донька блокує його акаунт, не повідомляє свої контакти, тобто свідомо припинила з ним спілкування. Тому вважає, що його правовідносини з донькою фактично втратили сімейний характер у розумінні ст.ст.3, 9 СК України (взаємна повага, підтримка, участь у житті один одного).

Вважає, що позивачка не надала доказів на підтвердження збільшення матеріальних потреб доньки через навчання, свого матеріального становища (доходи, податковий статус, соціальні виплати, дотації), наявність чи відсутність партнера і його можливості приймати участь у витратах на утримання доньки та обсяг такої участі, наявність чи відсутність доходів у доньки.

Просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав про стягнення аліментів. Просив позов задоволити.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував. Просив відмовити у задоволенні позову, врахуючи поданий відзив, додаткові письмові пояснення та докази.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тому посилання відповідача щодо фактичного припинення спілкування з донькою, відсутність волевиявлення доньки на отримання аліментів, необхідність отримання довіреності на представлення інтересів, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки правом на звернення до суду з позовом наділений той з батьків, з ким проживає дитина, а не виключно лише дитина.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст.201 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України).

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_8 , 2007 року народження, проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 в м.Гаага, Нідерланди.

Доводи відповідача про те, що дитина не проживає з матірю суд до уваги не приймає. При цьому враховує той факт, що неповнолітня ОСОБА_9 виїхала з ОСОБА_3 за кордон до Нідерландів у 2023 році. Дану обставину відповідач не оспорює. Доказів того, що вони проживають в різних місцевостях матеріали справи не містять. Наявність різних довідок за різний період не підтверджують різного проживання матері й дитини. Так, реєстрація в муніципалітеті є необхідною для отримання доступів до соціальних послуг, навіть якщо особи проживають у своїх друзів. Проживання неповнолітніх дітей з батьками в Нідерландах (зокрема для українців) базується на Директиві тимчасового захисту: обов`язкова реєстрація в муніципалітеті (gemeente) для отримання BSN, житла, освіти для дітей та доступу до медицини, а для дітей до 18 років, які прибули без батьків, призначається опікун (фонд Nidos). Таких доказів відповідач суду не надав. Також він стверджував, що донька буде жити в кампусі, але доказів цим обставинам не надав. Фактично щодо даних обставин, відповідач обмежився лиш власними поясненнями, клопотань про витребування таких доказів суду не надав.

З довідки Безкоштовної школи в м.Гаага від 26 серпня 2025 року встановлено: « ОСОБА_9 була зарахована на 4-й рівень до-університетської освіти з початку поточного 2025-2026 навчального року із застереженням про те, що вона потребує додаткової підготовки. За умови, якщо вона без затримки завершить навчання на рівні до-університетської освіти, це процес триватиме три роки. Це означає, що вона отримає диплом влітку 2028 року. З огляду на обставини, доцільно враховувати той факт, що ОСОБА_10 знаходиться трохи більше часу».

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину підлягають до задоволення з 17 вересня 2025 року. У разі сплати відповідачем у цей період коштів на утримання дитини (враховуючи подані квитанції), то ці оплати можуть враховуватись виконавцем у разі примусового виконання судового рішення.

Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З поданих позивачем доказів не можливо встановити чи отримує донька стипендію та її розмір, навчається безкоштовно. Відповідач жодних клопотань не заявив, не повідомив суду причини неможливості подати такі докази.

Відповідач ОСОБА_2 є командиром відділення управління командира батареї 4 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 .

З поданих ОСОБА_2 банківських виписок, копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_2 здійснював переказ коштів на утримання доньки. Разом з тим, у даному позові не вирішується питання про стягнення аліменти за минулий період, а саме до досягнення дитиною повноліття.

Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_11 , 2007 року народження. Доказів неспроможності сплачувати аліменти матеріали справи не містять.

Посилання заявника на наявність у нього, у його дружини захворювань, необхідності регулярності купівлі ліків, не можуть нівелювати його обов`язок по утриманню дитини. Крім того, його цивільна дружина має право на матеріальну підтримку від своїх повнолітніх дітей, у разі недостатності її доходу. Довідка про розмір її пенсії не підтверджує відсутності інших доходів.

Також матеріали справи не містять доказів призначеного лікування ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_6 . Довідка ОСОБА_6 взагалі не містить дати її видачі, тому не може підтверджувати стан її здоров`я, необхідність тривалого та вартісного лікування на час розгляду справи.

Договір оренди квартири в м.Дніпро від 12 червня 2025 року не містить підпису орендодавця ОСОБА_12 .

Також не може впливати на обов`язок батька утримувати дитину наявність достатнього доходу позивача або її проживання з іншим чоловіком.

Інших дітей, осіб, яких ОСОБА_2 має обов`язком утримувати, судом не встановлено. Наявність інших боргових зобов`язань, відкритих виконавчих проваджень також судом не встановлено.

Щодо розміру аліментів.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Тому при визначенні розміру аліментів суд враховує, що ОСОБА_9 досягла повноліття, навчається, та аліменти мають відповідати дійсним потребам дитини на час розгляду справи, які б забезпечували його потреби при навчанні, а не іншими потребами, які батьки у разі можливості можуть надати.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 вказувала, що на утримання доньки слід стягнути аліменти в розмірі частини доходу відповідача, вказуючи на отримання ним заробітної плати при проходженні військової служби. Натомість, у своєму позові не аргументувала заявлений розмір аліментів, не надала взагалі доказів дійсних витрат на дитину.

Сам по собі факт можливості батька сплачувати аліменти, не можна ототожнювати з заявленням розміру аліментів у будь-якому розмірі, обмежившись лиш формальними формулюваннями витрат без подання належних, допустимих доказів та обґрунтування таким витратам, їх необхідності для дитини, яка хоч і навчається, але досягла повноліття.

З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на працездатну особа, враховуючи, що дитина навчається у школі, наявність доходу відповідача, відсутність інших осіб, яких відповідач зобов`язаний утримувати, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/5 частини доходу до досягнення донькою 23-років (при умові навчання).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно починаючи з 17 вересня 2025 року і до досягнення нею 23річного віку за умови продовження навчання.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 17 лютого 2026 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ