Провадження № 22-ц/802/385/26 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_1 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 524985269, 04 гривень.

Ухвалою суду від 28.08.2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

23.01.2026 року на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову у справі, в якій ОСОБА_3 просить суд накласти арешт на майно, належне відповідачу ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :03:001:0921, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький р., с. Тарасове, земельну ділянку площею 0,105 га, кадастровий номер :03:001:0922, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький р., с. Тарасове, нежитлове приміщення (літер Д-3), площею 131,9 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Б, а також на всі рахунки ОСОБА_4 у банківських установах України, по причині можливого ускладнення виконання рішення у разі відчуження відповідачем вказаного майна.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2026 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами виник майновий спір, предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення 524985269, 04 гривень за договором позики.

Звертаючи до суду з даною заявою позивач просить накласти арешт на майно, належне відповідачу ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :03:001:0921, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький р., с. Тарасове, земельну ділянку площею 0,105 га, кадастровий номер :03:001:0922, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький р., с. Тарасове, нежитлове приміщення (літер Д-3), площею 131,9 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Б, а також на всі рахунки ОСОБА_4 у банківських установах України, по причині можливого ускладнення виконання рішення у разі відчуження відповідачем вказаного майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 12 липня 2022 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виснував, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного суду від 08 жовтня 2024 року у cправі № 5026/1357/2012(925/229/24), від 09 червня 2021 року у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/16866/20, від 13 жовтня 2020 року у справі № 917/273/20, від 14 серпня 2018 року у справі № 916/10/18.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23, на яку, зокрема, посилався й представник позивача у апеляційній скарзі, виснував, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (див. постанову Верховного Суду в складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22).

За таких обставин, у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності (постанова Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 905/446/22).

Предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення коштів й виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд першої інстанції не врахував, що накладення арешту на нерухоме майно відповідача та грошові кошти відповідача є співмірним з позовними вимогами, сприятиме позивачу в можливості захистити свої права та інтереси шляхом забезпечення належного виконання рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, між сторонами існує спір щодо повернення відповідачем коштів, які отримані ним у позику, за змістом наданих позивачем письмових доказів вбачається, що строк виконання грошового зобов`язання настав в червні 2022 року та відповідачем не виконується. Між сторонами існували перемовні процеси щодо врегулювання спору, однак в подальшому ОСОБА_4 від них відмовився та перестав визнавати наявність боргу.

Позивач при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову вказав орієнтовну ринкову вартість майна на яке просить накласти арешт, а відповідач визначену ОСОБА_3 вартість не оспорив та не спростував.

За обставин цієї справи апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на нерухоме майно відповідача, яке зазначене в заяві та грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках у банківських та фінансових установах (за виключенням рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом) в межах суми, про стягнення якої подано позов. На думку суду такий захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову і, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову .

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2026 року в даній справі скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити.

В межах ціни позову, яка визначена позивачем в розмірі 524985269, 04 гривень, накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_2 ), а саме:

- земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :03:001:0921, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Тарасове;

- земельну ділянку площею 0,105 га, кадастровий номер :03:001:0922, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Тарасове;

- нежитлове приміщення (літер Д-3), площею 131,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Б;

-а також на рахунки ОСОБА_4 у банківських установах України, за виключенням рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: