Справа № 539/6533/25
Провадження № 2/539/474/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 березня 2026 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Просіної Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Левченко А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м.Лубни цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, представник позивача Рудницький Юлій Ігорович,

установив:

Представник позивача звернувся до суду Полтавської області з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 44430,30 грн за адресою надання послуг АДРЕСА_1 та судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є постачальником природного газу, а відповідач є споживачем послуг за відкритою адресою: АДРЕСА_1 . За період з 01.02.2021 по 31.10.2025 (включно) відповідачем було спожито природний газ на загальну суму 44430,3 грн., вартість якого залишилась не оплаченою споживачем.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив.

Представник позивача Рудницький Ю.І. в судове засідання не з`явився. В прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі представника позивача. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань, зокрема про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Конверти з судовими повстками, які направлялися на адресу реєстрації відповідача повернулись до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні ... відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, яка про причини неявки не повідомила, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд встановив, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює постачання природного газу побутовим споживачам на підставі Типового договору. За адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки відділу з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 15.12.2025 за вих №02.11.1-06/4040, громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з випискою з фінансового стану по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за період з 01.02.2021 по 31.10.2025 року на об`єкті фіксувалося фактичне споживання газу: показники лічильника зростали протягом 2021 - 2025 років. Крім того, виписка містить відомості про те, що за спожитий газ регулярно здійснювалися часткові оплати.

За період з лютого 2021 року по жовтень 2025 року включно позивачем нараховано, а відповідачем не сплачено в повному обсязі вартість спожитого природного газу, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 44430,30 грн.

Частиною першою статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частинами 1 та 2 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу постачальник зобов`язується надавати споживачеві ресурси, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись режиму її використання.

За приписами ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

При вирішенні спору суд враховує сталу судову практику, зокрема правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, згідно з якими споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності письмово оформленого договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

При вирішенні спору суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладений у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17, згідно з яким: «Виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205 ЦК України і пункту 2, можна дійти висновку, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом. Таким чином, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання). Договір з вивезення відходів містить також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України). Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини поширюється Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Цим Законом, зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1 та 5 частини третьої статті 20). Такі положення Закону України «Про житлово комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням випадків, встановлених законом, та у порядку встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів. За таких обставин прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання».

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд зазначає, що укладення договору про надання житлово-комунальних послуг (до яких належить і постачання природного газу) є визначеним законом обов`язком споживача. Відсутність у матеріалах справи письмової заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу з підписом відповідача не звільняє його від обов`язку оплатити вартість фактично спожитих послуг. Враховуючи обов`язковість такого договору для споживача та правові висновки Верховного Суду, для виникнення правовідносин на підставі публічного договору достатньо факту публікації такого договору та відсутності заперечень з боку споживача, який приймає оферту шляхом конклюдентних дій (фактичного споживання послуг).

З наданої позивачем виписки з фінансового стану по особовому рахунку № НОМЕР_1 суд встановив факт безперервного споживання газу на об`єкті відповідача (про що свідчить регулярне зростання показників лічильника з лютого 2021 року по жовтень 2025 року), а також факт здійснення часткових оплат за ці послуги.

Отже, між сторонами існують фактичні договірні правовідносини з постачання та споживання природного газу, і відповідач зобов`язаний нести відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_1 , порушуючи вимоги ст. 526 ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», свої зобов`язання з оплати послуг не виконав. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та визнає, що заявлена до стягнення сума 44430,30 грн є обґрунтованою та правильною. Доказів погашення боргу, спростування розрахунку або заперечень і відповідних доказів на спростування доводів позивача про фактичне споживання ним газу за вказаною адресою відповідач суду не надав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності (ст. 12, 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд визнає, що наданих позивачем доказів достатньо для доведення факту споживання відповідачем природного газу.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості обґрунтованими та задовольняє їх.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджені наявною у справі платіжною інструкцією.

Керуючись статтями 3, 11, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, статтями 526, 530, 610, 625, 714 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд,

ухвалив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 44430 (сорок чотири тисячі чотириста тридцять) грн 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», , місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1;

Представник позивача: Рудницький Юлій Ігорович, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса робочого місця: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Я.В.Просіна