Житомирський апеляційний суд
Справа №935/199/25 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №935/199/25 за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради, третя особа Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Щербаченко І.В.

встановив:

У січні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаними позовом, в якому просить суд визнати, що ненаданням Коростишівською міською радою обґрунтованої, чіткої, зрозумілої та вичерпної відповіді на усі питання, поставлені у зверненнях від 22.02.2024 завдано ОСОБА_1 моральної шкоди, а також стягнути з Коростишівської міської ради на свою користь кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000, 00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22 січня 2024 року позивач звернувся до Коростишівської міської ради із запитом на інформацію «22.02.24 МР запит послуги» в якому просив надати інформацію про те чи належать до платних послуг, якщо належать вказати вартість досліджень і лікувальних заходів, медичні послуги, перераховані у зверненні, станом на час подання запиту. В подальшому листом № 03-17/22 від 01.03.2024 Коростишівська міська рада відмовила в наданні запитуваної інформації та рекомендувала позивачу звернутися з відповідним запитом до адміністрації КНП «Коростишівська центральна районна лікарня ім. Д.І. Потєхіна»

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 у справі № 240/4391/24, визнано протиправною відмова Коростишівської міської ради, на запит від 22.02.2024 «22.02.24 МР запит послуги» викладену в листі №03-17/22 від 01.03.2024, зобов`язав Коростишівську міську раду повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 22.02.2024 «22.02.23 МР запит на послуги» в порядку, встановленому ЗУ «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

До часу подання цієї позовної заяви рішення суду залишилось не виконаним, звернення 22.02.2024 року відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» з урахуванням висновків суду не розглянуто.

Зазначає, що неправомірні дії відповідача щодо неналежного розгляду звернень про надання інформації, призвели до того, що позивач був змушений захищати своє право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення, захист порушеного права вимагав додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, що призвело до порушення стосунків з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зав`язків, виникненні негативного для нього явища, зокрема неодноразового повторного звернення для встановлення істини у справі та доказування протиправної бездіяльності відповідача, витрачання особистого часу, значних коштів, сил для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на психоемоційному стані, спричинених неправомірними діями та бездіяльністю Коростишівської міської ради.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що судом в порушення норм процесуального права не застосовано правові висновки Верховного Суду у справі №459/2123/16-ц, у справі №490/3581/17 від 29.01.2020, у справі 821/1841/17 від 01.04.2020, не враховано Постанову Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та прецедентну практичну ЄСПЛ. При цьому він надав належні докази на підтвердження протиправності дій відповідача, а саме рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 у справі №240/4391/24, яким визнано протиправною відмову Коростишівської міської ради на запит від 22.02.2024 «22.02.24 МР запит послуги» викладену в листі № 03-17/22 від 01.03.2024 наявність причинного зв`язку між шкодою і винними протиправними діями останнього, а тому вважає, що суд дійшов незаконного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду ухвалено рішення у справі № 240/4391/24 визнано протиправною відмову Коростишівської міської ради на запит від 22.02.2024 «22.02.24 МР запит послуги» викладену в листі № 03-17/22 від 01.03.2024, зобов`язано Коростишівську міську раду повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 22.02.2024 «22.02.24 МР запит послуги» в порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 послався на наявність вищевказаного рішення адміністративного суду, яким визнано протиправною бездіяльність Коростишівської міської ради щодо ненадання відповіді на його запити. Протиправні дії відповідача змусили його захищати своє порушене право, що вимагало зусиль для організації свого часу, побуту, значних коштів, сили на відновлення порушеного права та негативно відобразилось на його психоемоційному стані, порушення стосунків з оточуючими. Зазначене, на його думку, за правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у справах №459/2123/16-ц від 08.11.2017, №490/3581/17 від 29.01.2020, №3821/1841/17 від 01.04.2020, №823/782/16 від 15.08.2019, №214/7462/20 від 05.12.2022, свідчить про завдання йому моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про визнання протиправною відмови Коростишівської міської ради, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано суду доказів, що вказували б на факт заподіяння йому фізичних чи душевних страждань, або інших втрат немайнового характеру та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання відповіді на запит; ненадання інформації на запит; безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; не оприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; нездійснення реєстрації документів; навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Особи, на думку яких їх права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Змістом статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, встановивши, що позивачем під час розгляду справи не надано суду доказів, які б вказували на факт заподіяння йому моральної шкоди, сильних душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, понесених матеріальних збитків та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди.

Висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду у справі №459/2123/16-ц від 08.11.2017, у постановах у справах №490/3581/17 від 29.01.2020, №3821/1841/17 від 01.04.2020, на які посилається позивач, не можуть бути враховані при вирішенні цієї справи, оскільки вони стосуються інших фактичних обставин, ніж ті, які були встановлені при розгляді цієї справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлена судовими рішеннями протиправність діяння відповідача є безумовною підставою для відшкодування заподіяної йому шкоди, є помилковими. Одна лише наявність судового рішення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки останнім не доведено всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме наявності такої шкоди. При цьому обґрунтування розміру моральної шкоди за недоведеністю спричинення останньої не має правового значення для вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції під час розгляду справи рішення Європейського суду з прав людини «Ромашов проти України», «Юрій Миколайович Іванов проти України» є безпідставним з огляду на інші обставини справ, які містяться в останніх.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий Судді