УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року

м. Київ

справа № 389/603/24

провадження № 61-1641ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 13 січня 2026 року у складі колегії суддів: Письменного О. А., Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_2 площею 2,00 га кадастровий номер :02:000:5037 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Трепівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області шляхом витребування її з незаконного володіння ОСОБА_1 та повернути позивачу. Скасувати запис про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ОСОБА_1 від 17 червня 2020 року №37013044.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 березня 2025 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Додатковим рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9600 грн.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13 січня 2026 року провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бем Ю. Ю., на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 березня 2025 року та на додаткове рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_2 на даний час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31 cерпня 2025 року та довідкою № 2657 від 03 жовтня 2025 року. Процесуальний закон визначає обов`язок суду зупинити провадження у справі до припинення перебування сторони у складі Збройних Сил України, що є гарантією держави у забезпеченні процесуальних прав таких осіб. Враховуючи те, що ОСОБА_2 приймає участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

У лютому 2026 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 13 січня 2026 року скасувати та направити справу для продовження апеляційного розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

сам ОСОБА_2 за текстом своєї апеляційної скарги повідомив, що зарахований на дійсну військову службу наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 222 від 13 листопада 2022 року. Тобто на момент його звернення до суду з позовом у даній справі він вже більше двох років безперервно перебував на дійсній військовій службі. Надалі на всіх стадіях судового розгляду даної справи судом першої інстанції, включаючи всі етапи призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи, ініціатором якої був саме він перебував на службі. Зокрема, це стосується і стадії відібрання за клопотанням судового експерта експериментальних зразків підписів ОСОБА_2 безпосередньо в судовому засіданні 03 жовтня 2024 року, в яке ОСОБА_2 особисто з`явився. Також ОСОБА_2 сам здійснив оплату вартості призначеної судом експертизи, перебуваючи на військовій службі;

на кожній описаній вище стадії ОСОБА_2 об`єктивно мав можливість заявити суду клопотання про зупинення провадження у справі з формальних підстав його перебування на дійсній військовій службі, однак свідомо не робив цього, оскільки вважав, що швидке вирішення справи відповідає його інтересам;

водночас процесуальна позиція ОСОБА_2 різко змінилась після того, як висновок призначеної судом за його ж клопотанням судової почеркознавчої експертизи показав, що його позовні вимоги є фактично безпідставними;

в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що нібито він, не погодившись з висновком експертизи, мав бажання особисто поставити судовому експерту певні питання щодо складеного висновку, оскільки, на його думку експертом допущені порушення під час проведення експертизи. Цього нібито ОСОБА_2 не міг зробити через перебування на дійсній військовій службі. Подібне твердження ОСОБА_2 , має характер маніпуляції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, після ознайомлення ОСОБА_2 та його представника з висновком судової почеркознавчої експертизи жодним з них не було заявлено ніяких клопотань, спрямованих на оспорювання цього висновку, як-то клопотань про виклик експерта та його допит в судовому засіданні, про надання експертом роз`яснення складеного ним висновку, про призначення по справі повторної або додаткової судової почеркознавчої експертизи. Єдиною реакцією ОСОБА_2 на негативний для нього висновок експерта стало бажання зупинення провадження у справі;

отже, в такий спосіб ОСОБА_2 намагаєтся свідомо перешкодити ухваленню судом законного та справедливого рішення у розумні строки, що відповідно до положень статті 2 ЦПК України відноситься до завдань та основних засад цивільного судочинства в Україні. В даному контексті є безпідставним твердження ОСОБА_2 в його апеляційній скарзі про те, що те, що він нібито не мав можливості подати до суду першої інстанції належні докази свого перебування на дійсній військовій службі, оскільки подібні документи були наявні у розпорядженні ОСОБА_2 ще на момент його звернення до суду з позовом у даній справі, а відтак він безумовно мав змогу надати їх суду в будь-який момент розгляду справи судом першої інстанції. За таких обставин позиція суду першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, щодо продовження розгляду справи по суті була вірною;

задоволене судом апеляційної інстанції клопотання про зупинення провадження у справі заявлене ОСОБА_2 з єдиною метою - унеможливити набрання законної сили судовими рішеннями суду першої інстанції, одним з яких з нього стягнуто судові витрати. При цьому ОСОБА_2 не заявляв суду апеляційної інстанції жодних клопотань, які могли б реально призвести до скасування оскаржуваного ним в апеляційному порядку основного рішення суду, яке базується на єдиному належному для такої категорії справ доказі - відповідному висновку судової почеркознавчої експертизи. За відсутності подібних клопотань з боку ОСОБА_2 підстав для скасування або зміни цього рішення немає. Тобто за відсутності поданого ОСОБА_2 клопотання про зупинення провадження у справі ніщо з процесуальної точки зору не перешкоджало суду апеляційної інстанції завершити апеляційний розгляд даної справи впродовж одного судового засідання. За наведених вище обставин заявлення ОСОБА_2 названого клопотання є нічим іншим як зловживанням з його боку його процесуальними правами з метою порушення процесуальних прав на отримання понесених відповідачем витрат на правничу допомогу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року в справі № 513/475/24 (провадження № 14-74цс25) зазначено, що «з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»; упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі; якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні… Ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця щодо продовження розгляду справи, Велика Палата Верховного Суду вважає оскаржувану ухвалу Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року такою, що відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України».

У справі, що переглядається:

судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у справі ОСОБА_2 на даний час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд зробив правильний висновок про задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 13 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко