Справа № 342/894/25
Провадження № 2/342/68/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Андріюк І.Г.,

з участю секретаря судового засідання Малик Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його тато ОСОБА_5 . При житті померлий зробив письмове розпорядження на випадок смерті і все своє майно заповів позивачу. Даний заповіт посвідчений 08.05.2018 секретарем Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, реєстровий за № 26. Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке складається з частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач фактично спадщину прийняв та подав приватному нотаріусу Коломийського РНО Стефурак Н.Я. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі якої заведено спадкову справу № 48/2025.

Житловий будинок АДРЕСА_1 побудований у 80-их роках на земельній ділянці площею 0.25 га. У період з 1983 по 2000 роки у погосподарських книгах велися записи щодо даного господарства із зазначенням двох особових рахунків: АДРЕСА_2 (раніше АДРЕСА_3 ) та АДРЕСА_4 (раніше АДРЕСА_5 ). 3 2001 року при впорядкуванні послідовності нумерації житлових будинків у с. Слобідка спадковому господарству по вул. Січових Стрільців присвоєно єдиний адресний номер 16.

Дане будинковолодіння зареєстровано як колгоспний двір, головою якого була баба позивача ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 16.08.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 148 10.08.1988. Оригінал вказаного правовстановлюючого документу втрачено. Дані обставини стали підставою відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Своїми діями позивач фактично вступив в управління спадщиною, адже постійно проживав і продовжує проживати у спадковому господарстві. На даний час позивач доглядає господарство в належному стані, виготовив технічну документацію на будинок за власні кошти, сплачує всі витрати щодо утримання будинку й господарських споруд, однак не може реалізувати своє право на спадщину.

Колгоспний двір був припинений після введення в дію Закону України «Про власність» - з 15.04.1991. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Станом на 15.04.1991 у житловому будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані: батько позивача ОСОБА_5 , 1943 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати позивача ОСОБА_7 , 1950 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , брат позивача ОСОБА_2 , 1971 р.н., позивач ОСОБА_1 , 1980 р.н., бабуся позивача ОСОБА_6 , 1922 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , сестра позивача ОСОБА_8 , 1973 р.н., чоловік сестри позивача ОСОБА_4 , 1967 р.н.

Інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, немає.

Ухвалою суду від 16.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 та просять визнати за кожним з них право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов мотивований тим, що згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 16.08.1988 на підставі рішення цього ж виконкому №148 від 10.08.1988, житлове господарство, розташоване по АДРЕСА_1 , належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_6 . Оригінал вказаного правовстановлюючого документу втрачено.

Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Станом на 15 квітня 1991 року (час припинення колгоспних дворів) у спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: ОСОБА_5 , 1943 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , 1950 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , 1971 р.н., ОСОБА_1 , 1980 р.н., ОСОБА_6 , 1922 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , 1973 р.н., ОСОБА_4 , 1967 р.н.

Отже, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/6 частині будинковолодіння. Позивачі за зустрічним позовом бажають зареєструвати право власності на належні їм частки у колгоспному дворі, розташованому по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим просять визнати за ними право власності на дані частки.

Ухвалою суду від 02.10.2025 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 02.12.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Судове засідання, призначене на 13.01.2026, не відбулося, оскільки суддя була зайнята в іншій справі.

Судове засідання, призначене на 29.01.2026, було відкладено за клопотанням представника позивача-відповідача ОСОБА_1 адвоката Бундзяк У.М.

У судові засідання, призначені на 16.02.2026 та на 05.03.2026, учасники справи не з`явилися.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бундзяк У.М. 05.03.2026 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача-відповідача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Відповідачі-позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у прохальній частині зустрічного позову просили розгляд справи проводити без їх участі.

Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на

підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56.

Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із копії інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 83552, виданої 25.02.2025 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012, вбачається, що нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , належить голові колгоспного двору ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 16.08.1988 згідно рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.1988, реєстровий № 25.

Верховний Суд у постановах від 03 травня 2022 року в справі № 520/5386/15-ц, від 22 листопада 2023 року в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР).

У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників.

Копіями витягів з погосподарських книг Слобідської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виданих Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по АДРЕСА_5 , - колгоспний двір, членами колгоспного двору були:

- у 1986-1990 роках:

(особовий рахунок № НОМЕР_1 ): голова ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

(особовий рахунок не зазначено): голова ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

- у 1991-1995 роках:

(особовий рахунок № НОМЕР_2 ): голова ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зять ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , правнук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ;

(особовий рахунок № НОМЕР_3 ): голова ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вибув СА 19.12.1990, повернувся 12.12.1992, син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 02 березня 1991 року Слобідською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджується, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у зв`язку із укладенням шлюбу 02 березня 1991 року із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », актовий запис № 1 від 02.03.1991.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату.

Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

Із змісту довідки № 18/75, виданої 18.11.2025 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради, вбачається, що станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_6 були:

- (особовий рахунок № НОМЕР_2 ): ОСОБА_6 , 1922 р.н., ОСОБА_3 , 1973 р.н., ОСОБА_4 , 1967 р.н., ОСОБА_4 , 1992 р.н.;

- (особовий рахунок № НОМЕР_3 ): ОСОБА_5 , 1943 р.н., ОСОБА_7 , 1950 р.н., ОСОБА_2 , 1971 р.н., ОСОБА_1 , 1980 р.н.

Однак, суд критично оцінює інформацію, що міститься у зазначеній вище довідці, щодо належності ОСОБА_4 до членів даного колгоспного двору саме на 15.04.1991, оскільки останній народився значно пізніше - 04.06.1992.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебуваючи на дійсній строковій військовій службіз 19.12.1990 по 12.12.1992, не втратив право на частку у майні колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року.

З наведеного слідує, що житловий будинок АДРЕСА_6 належав ОСОБА_6 , 1922 р.н., ОСОБА_3 , 1973 р.н., ОСОБА_4 , 1967 р.н., ОСОБА_5 , 1943 р.н., ОСОБА_7 , 1950 р.н., ОСОБА_2 , 1971 р.н. та ОСОБА_1 , 1980 р.н., на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/7 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні.

Член колгоспного двору (голова колгоспного двору) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 81 рік у с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 8 від 15 липня 2004 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 11 липня 2025 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального відділення Міністерства юстиції. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Оскільки ОСОБА_6 померла після ІНФОРМАЦІЯ_14 , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України.

За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

ОСОБА_6 на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_15 ) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з нею були зареєстровані: зять ОСОБА_5 , 1943 р.н., дочка ОСОБА_7 , 1950 р.н., онук ОСОБА_1 , 1980 р.н., що підтверджується довідкою № 18/71, виданою 17.07.2025 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі погосподарської книги № 3 (особовий рахунок № НОМЕР_6 ).

Факт родинних відносини між ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , та спадкодавцем ОСОБА_6 , як дочкою та матір`ю, підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 04 липня 1967 р., з якого слідує, що при реєстрації народження ОСОБА_13 присвоєно прізвище « ОСОБА_14 », актовий запис № 75 від 04 липня 1967 р.; свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8 , виданого 24.11.1970, з якого вбачається, що ОСОБА_15 у зв`язку із реєстрацією шлюбу із ОСОБА_5 , 1943 р.н., змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_10 », актовий запис № 24 від 24.11.1970.

ОСОБА_6 заповіту не вчиняла. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є її дочка ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_6 входить 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй, як члену колишнього колгоспного двору.

ОСОБА_7 , будучи спадкоємцем першої черги за законом, успадкувала після смерті матері ОСОБА_6 вищезгадану частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, однак до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця не зверталася. Інформаційною довідкою № 82636501 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 23.09.2025 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_15 , не заводилася.

Згідно ч.3 ст.1296 ЦПК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Член колгоспного двору ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_17 у віці 64 роки у с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7 від 12 червня 2014 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 , виданого 12 червня 2014 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Оскільки ОСОБА_7 померла після ІНФОРМАЦІЯ_14 , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_17 ) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з нею були зареєстровані: чоловік ОСОБА_5 , 1943 р.н., син ОСОБА_1 , 1980 р.н., що підтверджується довідкою № 18/73, виданою 17.07.2025 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , 1943 р.н., та ОСОБА_7 , 1950 р.н., були подружжям.

Копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , виданого 11 липня 2025 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджуються, що позивач-відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , актовий запис № 7 від 05 квітня 1980 р.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , також є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , актовий запис № 33 від 06 листопада 1971 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 , виданого 17 березня 2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області.

Відповідачка-позивачка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_12 , виданого 19 травня 1973 р., з якого слідує, що при реєстрації народження ОСОБА_17 присвоєно прізвище « ОСОБА_10 », актовий запис № 25 від 19 травня 1973 р.; свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 02 березня 1991 р. Слобідською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що ОСОБА_18 у зв`язку із укладенням шлюбу змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », актовий запис № 1 від 02.03.1991.

ОСОБА_7 заповіту не вчиняла. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є: її чоловік ОСОБА_5 , сини: позивач-відповідач ОСОБА_1 , відповідач-позивач ОСОБА_2 та дочка - відповідачка-позивачка ОСОБА_3 . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 судом не встановлено.

Діти спадкодавця - відповідачі-позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи спадкоємцями першої черги за законом, спадщину після смерті матері ОСОБА_7 не прийняли, оскільки постійно не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Чоловік спадкодавця ОСОБА_5 та син - позивач-відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємці першої черги за законом, в рівних частках прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_7 входить 2/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , 1/7 частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/7 частки успадкована нею після смерті матері ОСОБА_6 , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на успадковане майно ОСОБА_7 не оформила.

Чоловік спадкодавця ОСОБА_5 та син - позивач-відповідач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцями першої черги за законом, в рівних частках успадкували вищезгадану частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що становить по 1/7 частці, однак до нотаріуса за видачею їм свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця не зверталися. Інформаційними довідками № 83013711 та № 83013908 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданими 24.10.2025 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_17 , не заводилася.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За заповітом, посвідченим 08.05.2018 секретарем Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 26, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , житель АДРЕСА_1 , все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів своєму сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , жителю АДРЕСА_1 . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 62426331 (номер в реєстрі нотаріальних дій 26), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80547926, виданої 21.03.2025 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я.

Однак, зі змісту вищезгаданої Інформаційної довідки вбачається, що від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , РНОКПП: НОМЕР_13 , 20.06.2014 та 05.05.2015 Слобідською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області були посвідчені заповіти, які є чинними та зареєстровані у спадковому реєстрі за № 56224854 (номер в реєстрі нотаріальних дій 13) та за № 57426440 (номер в реєстрі нотаріальних дій 16).

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Враховуючи вищенаведене, заповіт, складений ОСОБА_5 08.05.2018 (номер в реєстрі нотаріальних дій 26), скасував заповіти, складені ним 20.06.2014 (номер в реєстрі нотаріальних дій 13) та 05.05.2015 (номер в реєстрі нотаріальних дій 16).

Член колгоспного двору ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років у с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 112 від 29 жовтня 2020 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_14 , виданого 29 жовтня 2020 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Оскільки ОСОБА_5 помер після ІНФОРМАЦІЯ_14 , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_22 ) був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним були зареєстровані: син ОСОБА_1 , 1980 р.н., дочка ОСОБА_3 , 1973 р.н., що підтверджується довідкою № 18/72, виданою 17.07.2025 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі погосподарської книги № 3 за 2016-2024 роки.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині ОСОБА_5 та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлого немає.

Із копії спадкової справи № 48/2025, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що позивач-відповідач ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , як спадкоємець за заповітом, 21.03.2025 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. Копією Витягу № 80547989 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 21.03.2025 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 73831146 (номер у нотаріуса 48/2025), спадкодавець ОСОБА_5 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_21 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_22 .

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_5 входить, зокрема, 2/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , 1/7 частки якого належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/7 частки успадкована ним після смерті дружини ОСОБА_7 , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на успадковане майно ОСОБА_5 не оформив.

Підставою звернення позивача-відповідача ОСОБА_1 до суду стало те, що постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. від 20.08.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посиланням на те, що у спадкоємця відсутній оригінал правовстановлюючого документу на будинок, а також на те, що спадкове будинковолодіння зареєстроване, як колгоспний двір.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 01.03.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1985 році, господарські будівлі та споруди в 1988, 1990, 1991 роках.

Ринкова вартість житлового будинку літ. «А», загальною площею 65,5 кв, житловою площею 48,4 кв з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 05.03.2025 становить 223300 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я».

Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку орієнтовною площею 0,20 га, про що свідчить довідка № 18/121, видана 03.12.2025 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 442403039, сформованої 05.09.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 448914045, сформована 23.10.2025 та надана позивачем-відповідачем ОСОБА_1 до матеріалів справи, не є доказом у даній справі, оскільки не стосується спірного житлового будинку, а містить відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Досліджені судом докази підтверджують, що ОСОБА_6 , як голові колгоспного двору, 16.08.1988 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їй, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , відповідачам-позивачам: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та позивачу-відповідачу ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/7 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Вищезгадане свідоцтво втрачено.

ОСОБА_7 , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті матері ОСОБА_6 1/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , однак до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на дану частку спадкового майна не зверталася. Крім того, їй належала 1/7 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/7 частки.

ОСОБА_5 та позивач-відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємці першої черги за законом, в рівних частках успадкували після смерті ОСОБА_7 2/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ,що становить по 1/7 частці, однак до нотаріуса за видачею їм свідоцтв про право на спадщину за законом на дані частки спадкового майна не зверталися. Крім того, їм належало по 1/7 частці у даному житловому будинку, як членам колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить по 2/7 частки.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, успадкував після смерті батька ОСОБА_5 2/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , та фактично став власником, однак через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на будинок та через те, що спадковий житловий будинок був колгоспним двором, майно якого належало його членам на праві сумісної власності без визначення часток, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частку нерухомого майна.

Отже, з урахуванням спадщини, позивачу-відповідачу ОСОБА_1 належить у даному житловому будинку 4/7 частки.

Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 правомірно набули право власності кожен на 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом та часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.

На підставі ст.ст. 112, 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1254, 1258, 1261,1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 76, 81, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на 4/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , право власності на 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , право власності на 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , право власності на 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

- позивач-відповідач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_15 ;

- представник позивача-відповідача адвокат Бундзяк Уляна Максимівна, адреса робочого місця адвоката: вул. Героїв Євромайдану, 6, м. Городенка, Коломийський район, Івано-Франківська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_16 ;

- відповідач-позивач ОСОБА_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_17 ;

- відповідачка-позивачка ОСОБА_3 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_18 ;

- відповідач-позивач ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_19 .

Повний текст судового рішення складено 12.03.2026.

Суддя: Андріюк І.Г.