Справа № 485/1566/25 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/343/26
Постанова

Іменем України

09 лютого 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Тищук Н.О.,

із секретарем Шурмою Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області ухвалене 18 листопада 2025 року під головуванням судді Соловйова О.В., повне рішення складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Третьяк Г.О., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» (далі - ТОВ «ЮТС-Агропродукт») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_2 ) є власницею земельної ділянки, площею 6,63 га, кадастровий номер :07:000:0039, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту Серія ЯЗ №127274.

Земельна ділянка розташована в межах Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.

28 травня 2012 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» був укладений Договір оренди вищевказаної земельної ділянки, строком на п`ятнадцять років.

28 грудня 2017 року на підставі додаткової угоди №3500050 до договору оренди землі від 28 травня 2012 року, укладеної між нею, орендарем ТОВ «Райз-Південь» та ТОВ «ЮТС-Агропродукт», до останнього перейшли права та обов`язки орендаря за договором оренди на умовах договору, викладених у новій редакції цієї додаткової угоди, строком до 30 грудня 2029 року.

Відповідно до п. 4.1 додаткової угоди №3500050 орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 10% нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що складає 14587,36 грн за рік оренди.

Пунктом 4.3. вказаної угоди передбачено, що за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати можуть здійснюватися у натуральній або іншій формі.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того яка з подій сталася раніше). При цьому коефіцієнт індексації для орендної платті застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше) (п. 4.4. Додаткової угоди).

Орендна плата вноситься орендарем у такі строки з 01 серпня по 31 грудня кожного року (п. 4.5. Додаткової угоди).

Відповідач, починаючи з 2022 року по цей час не виконує зобов`язання в частині нарахування та виплати орендної плати.

Заборгованість відповідача за договором складає: за 2022 рік 11232,26 грн, за 2023 рік 11232,26 грн та за 2024 рік 11232,26 грн (з відрахуванням 23% податків).

Посилаючись на систематичну несплату орендної плати просила розірвати договір оренди землі від 28 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Райз-Південь» (новий орендар ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на підставі додаткової угоди від 28 грудня 2017 року №3500050) номер запису про інше речове право 6123853 від 23 червня 2014 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером :07:000:0039; стягнути на користь ОСОБА_1 з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» заборгованість з орендної плати за 2022-2024 роки у загальному розмірі 33 696,78 грн, а саме: за 2022 рік 11232,26 грн, за 2023 рік 11232,26 грн та 2024 рік 11232,26 грн, а також судовий збір.

20 серпня 2025 року ТОВ «ЮТС-Агропродукт» звернулося з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визнати недійсним договір оренди землі від 28 травня 2012 року укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Райз-Південь» (новий орендар ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на підставі додаткової угоди від 28 грудня 2017 року за №3500050) номер запису про інше речове право 6123853 від 23 червня 2014 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером :07:000:0039.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а також порушення вимог ст.4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації, а також визнання договору недійсним відповідно до вимог закону.

Не було проведено нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки.

Тому, наведене є безумовною підставою для визнання договору недійсним.

25 вересня 2025 року ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом, об`єднавши їх в одне провадження.

18 листопада 2025 року рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Третьяк Г.О., до ТОВ «ЮТС Агропродукт» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 6,63 га, кадастровий номер :07:000:0039, укладений між ТОВ «ЮТС-Агропородукт» та ОСОБА_1 , від 28 травня 2012 року (у редакції додаткової угоди №3500050 від 28 грудня 2017 року до договору оренди землі від 28 травня 2012 року).

Стягнуто з ТОВ «ЮТС-Агропородукт» на користь ОСОБА_1 , заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 28 травня 2012 року за 2023-2024 роки в сумі 22464,52 грн та 1614,96 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ «ЮТС-Агропородукт» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів належними доказами факт несплати відповідачем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» орендної плати за вказані ним роки.

Однак відповідач, згідно ч.6 ст.762 ЦК України, звільнений від сплати орендної плати за 2022 рік у зв`язку з окупацією території, де знаходиться орендована земельна ділянка, а тому вказана вимога не підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача орендної плати за 2023-2024 роки та розірвання договору оренди, суд вважав ці вимоги позивача обґрунтованими, так як відповідач, на думку суду, не довів відсутність у нього обов`язку сплачувати орендодавцю орендну плату за вказані роки. За такого, оскільки ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не сплатило позивачу орендну плату за два роки, суд вважав наявні підстави для розірвання договору оренди.

Також, районним судом відмовлено у задоволенні зустрічного позову посилаючись та те, що сторони у спірному договорі, погодили усі істотні умови договору, зокрема: розмір орендної плати, порядок її сплати, умови використання земельної ділянки тощо, а ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не доведено конкретні факти порушення їх майнових прав та інтересів.

Оскільки судом не встановлено наявності підстав для задоволення зустрічного позову, суд посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 (12-143гс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 69-73, 137-139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 65-66) вважав, що позовна давність, про яку просило ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не підлягає застосуванню.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ЮТС-Агропродукт» просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на те, що відповідач не заперечує факту несплати позивачу орендної плати, передбаченої умовами Договору, але причиною такої несплати спочатку була неможливість використання земельної ділянки, переданої в оренду, у зв`язку із перебуванням її в межах тимчасово окупованої території у 2022 року, а в подальшому через забруднення (можливе забруднення) вибухонебезпечними предметами.

На підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє по сьогодні.

Після введення на території країни воєнного стану Торгово-промисловою палатою України на своєму офіційному сайті розміщено загальний офіційний лист, для всіх кого це стосується, від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України.

У листі Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/ обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять доказів проходження процедури передачі відповідальності щодо очищеної території від операторів протимінної діяльності до місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування суду представлено не було, а тому дійшов висновку, що відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт» з поважних причин не могло обробляти орендовану земельну ділянку, а отже і сплачувати орендну плату.

У ТОВ «ЮТС - Агропродукт» відсутня вина за невиконання обов`язку зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, оскільки орендар не міг користуватися у цей час орендованим майном із незалежних від нього причин, а саме у зв`язку з тим, що після деокупації 11 листопада 2022 року територія, на якій розташована спірна земельна ділянка, є територією, ймовірно забрудненою вибухонебезпечними предметами, тому орендар не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю. Такі обставини, на думку апелянта, з урахуванням положень ч. 6 ст. 762 ЦК України, є підставою для звільнення відповідача від обов`язку зі сплати орендної плати позивачу за 2023 - 2024 роки, а також виключає застосування до нього наслідків несплати орендної плати у вигляді розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки невиконання обов`язків орендарем відбулося не з вини останнього, а через настання обставин, що перешкоджають використанню орендованої земельної ділянки за призначенням.

Також, апелянт посилається на постанови Верховного Суду у справах №914/1248/18, № 914/2264/17, № 910/13158/20, № 911/3067/20, № 911/654/21, № 916/599/23, в яких зазначено, що, якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати.

На його думку, при ухваленні судового рішення, районний суд надав більшу перевагу доказам сторони позивача, залишивши поза увагою пояснення, доводи якою сторона відповідача обґрунтовувала свою позицію, чим самим, суд порушив принципи змагальності та об`єктивності у вирішенні спору.

Крім того, вказує на порушення районним судом норми процесуального права, а саме, зазначає, що оскільки позовна заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України судом безпідставно не була залишена без руху, проте в задоволенні клопотання апелянта про залишення вказаного позову без рух судом відмовлено. До того ж, судом відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду справи №650/3776/24 правовідносини по якій аналогічні до тих, які розглядаються.

Доводи відзиву представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЗ № 127274 від 26 вересня 2008 року, на праві власності належить земельна ділянка площею 6,63 га, кадастровий номер :07:000:0039, розташована на території Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області (раніше Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

28 травня 2012 року ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) уклала з ТОВ «Райз-Південь» договір оренди земельної ділянки площею 6,63 га, кадастровий номер :07:000:0039, за умовами якого передала земельну ділянку останньому в оренду терміном на 15 років.

Згідно Додаткової угоди № 3500050 до Договору оренди землі від 28 травня 2012 року, укладеної 28 грудня 2017 року між орендодавцем ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), орендарендарем ТОВ «Райз-Південь» та новим орендарем ТОВ «ЮТС-Агропродукт», право оренди земельної ділянки площею 6,63 га, кадастровий номер :07:000:0039 було відступлене новому орендарю - ТОВ «ЮТС-Агропродукт» терміном до 30 грудня 2029 року, сплив якого починається з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавством, але в будь-якому випадку Сторони дійшли згоди, що даний Договір та право оренди за даним договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю «Орендарем».

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 115893429 сформованого 02 березня 2018 року, право оренди земельної ділянки площею 6,63 га, кадастровий номер :07:000:0039 зареєстровано за ТОВ «ЮТС-Агропродукт» 23 червня 2014 року на підставі додаткової угоди від 28 грудня 2017 року.

Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо ОСОБА_1 від 31 червня 2025 року вбачається, що ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не сплачувало ОСОБА_1 орендну плату за земельні ділянки у 2022-2024 роках.

Відповідно до акту візуального обстеження №16 від 05 серпня 2025 року, в результаті обстеження Комісією з візуального обстеження земельної ділянки в межах території Снігурівської міської територіальної громади з`ясовано, що земельна ділянка, яка належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , використовуються за цільовим призначенням, на ділянці з кадастровим номером :07:000:0039 засіяна соняшником під врожай 2025 року, про що складено відповідний акт обстеження і проведено фотофіксацію стану ділянок. Пільга зі сплати земельного податку за вказані земельні ділянки у 2022-2025 роках не надавалась.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка довела належними доказами факт несплати їй відповідачем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» орендної плати за 2023-2024 рр. За такого у неї є право на стягнення з вказаного відповідача орендної плати за ці роки та розірвання договору оренди землі через систематичну несплату орендної плати.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із істотних умов договору оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За положеннями частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, відповідач не заперечував факту несплати позивачці орендної плати, передбаченої умовами Договору, але причиною такого зазначав неможливість використання земельної ділянки, переданої в оренду, у зв`язку із перебуванням її в межах тимчасово окупованої рф території у 2022 року, а в подальшому через забруднення (можливе забруднення) вибухонебезпечними предметами. Орендована земельна ділянка розташована на території Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області.

Так, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє по сьогодні.

За наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівська міська територіальна громада, в межах якої розташована земельна ділянка позивачки, віднесена до територій, що перебували у тимчасовій окупації у період з 4 березня по 11 листопада 2022 року.

Наступним наказом Міністерства розвитку громад і територій України № 376 від 28 лютого 2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівську місцеву територіальну громаду після деокупації, починаючи з 11 листопада 2022 року, віднесено до територій, на яких можливим є ведення бойових дій.

Пунктом 41 Договору оренди землі, сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Після введення на території країни воєнного стану Торгово-промисловою палатою України на своєму офіційному сайті розміщено загальний офіційний лист, для всіх кого це стосується, від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України.

У листі Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

07 жовтня 2022 року Миколаївська обласна рада прийняла рішення № 9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин», яким визнала обставини, що склалися на території Миколаївської області у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення.

До переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, включені юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, які є сільськогосподарськими товаровиробниками та місцезнаходження яких станом на 31 грудня 2022 року зареєстровано у межах території Миколаївської області.

Частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 вказано, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21».

Відповідно до положень частини 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 зазначено, що норма частини 6 статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Підпунктом 3 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням такої особливості: власники, користувачі земельних ділянок не несуть відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, що полягає у невикористанні земельної ділянки, право власності, користування якою виникло до введення воєнного стану.

Обставини, зазначені у нормі частини 6 статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною 6 статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що відсутність у частині 6 статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Той факт, що ТПП України у листі від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила відповідну форс-мажорну обставину сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22 сертифікат ТПП України не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором.

Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП України, виданим відповідно до положень статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП України, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Відповідно до частин 1, 3 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Є загальновідомою та не потребує доказування, що територія Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, де розташована спірна земельна ділянка, з 19 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією російської федерації. Ця обставина не заперечувалась сторонами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 7 червня 2024 року «Про деякі питання про створення, забезпечення функціонування та ведення реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами» затверджено Порядок ведення, адміністрування, користування відомостями реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами, внаслідок чого введено у дію реєстр територій та геоінформаційна система, якому відповідає Інтерактивна карта територій, яку адмініструє Державна служба надзвичайних ситуацій (далі ДСНС).

За даними Інтерактивної карти ДСНС, розміщеної на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/), територія Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходиться земля, належна позивачці, є місцем, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.

Для земельних ділянок, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, визначається як період, що починається з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території (у тому числі коли дата початку обстеження небезпечної території операторами протимінної діяльності настає після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації на відповідній території), за умови подання платником плати за землю до органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації заяви про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами та прийняття таким органом місцевого самоврядування, військовою адміністрацією або військово-цивільною адміністрацією рішення про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів щодо земельної ділянки, зазначеної у такій заяві, та завершується останнім числом місяця, в якому такі земельні ділянки визнані придатними для використання.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Враховуючи, що територія Снігурівської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходиться передана позивачкою у користування земельна ділянка, як встановив суд, перебувала у тимчасовій окупації по 11 листопада 2022 року, відлік періоду визнання цієї території забрудненою вибухонебезпечними предметами почався з 01 грудня 2022 року.

Акт про обстеження земельної ділянки, що знаходиться в оренді відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт», операторами протимінної діяльності та визнання її придатною для використання відсутній.

Проаналізувавши наведені обставини та норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає встановленим, що територія Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходяться спірні земельні ділянки, в період 2023-2024 років віднесена до територій, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, що виключає їх безпечне використання ТОВ «ЮТС- Агропродукт» як орендарем для отримання сільськогосподарської продукції.

Враховуючи наведене та встановлені колегією суддів обставини справи, слід визначити, що земельна ділянка, які знаходяться в межах громади, що визнана як місце забруднення чи імовірного забруднення вибухонебезпечними предметами, не могла бути використана ТОВ «ЮТС- Агропродукт» за умовами договору оренди в період 2023-2024 років, внаслідок чого ТОВ «ЮТС- Агропродукт» як орендар майна звільняється від орендної плати за цей час, як з підстав, визначених законом, так і за умовами договору оренди, які узгоджені його сторонами.

Наданий на підтвердження доводів позову позивачкою акт візуального обстеження №16 від 05 серпня 2025 року, в результаті обстеження Комісією з візуального обстеження земельної ділянки в межах території Снігурівської міської територіальної громади з`ясовано, що земельна ділянка, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , використовується за цільовим призначенням, земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0039 засіяна соняшником під врожай 2025 року, про що складено відповідний акт обстеження і проведено фотофіксацію стану ділянок. Пільга зі сплати земельного податку за вказану земельну ділянку у 2022-2025 роках не надавалась.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у ТОВ «ЮТС- Агропродукт» відсутня вина за невиконання обов`язку зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, оскільки орендар не міг користуватися у цей час орендованим майном із незалежних від нього причин, а саме у зв`язку з тим, що після деокупації 11 листопада 2022 року територія, на якій розташована спірна земельна ділянка, є територією, ймовірно забрудненою вибухонебезпечними предметами, тому орендар не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю.

Такі обставини з урахуванням положень частини 6 статті 762 ЦК України є підставою для звільнення відповідача від обов`язку зі сплати орендної плати позивачеві за 2023- 2024 роки, а також виключає застосування до нього наслідків несплати орендної плати у вигляді розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки невиконання обов`язків орендарем відбулося не з вини останнього, а через настання обставин, що перешкоджають використанню орендованої земельної ділянки за призначенням.

З урахуванням вказаного вимоги позивачки про стягнення орендної плати за 2023-2024 рр. та розірвання договору оренди землі є безпідставними, а тому вони не підлягають задоволенню.

За такого доводи апеляційної скарги в частині розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати заслуговують на увагу.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не є у відповідності до ч.3 ст. 376ЦПК України не є підставою для обов`язкового скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати за 2023-2024 року, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а тому апеляційний судом не перевірялось.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, скасував рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, то наявні підстави для відшкодування позивачкою відповідачу судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2 906 грн 88коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» задовольнити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати за 2023, 2024 роки та розподілу судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 6,63 га, кадастровий номер :07:000:0039, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» та ОСОБА_1 від 28 травня 2012 року (у редакції додаткової угоди від 28 грудня 2017 року до договору оренди землі), право оренди за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС- Агропродукт» та стягнення орендної плати за землю за 2023, 2024 роки, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» 2 906 грн 88 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повне судове рішення складено 10.02.2026 р.