Дата документу 06.03.2026 Справа № 333/7470/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/7470/24 Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/57/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Онищенка Е.А.,

Полякова О.З.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТДВ «СГ «Оберіг») - адвокат Стецюра О.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 30.06.2022 року в місті Запоріжжя на перехресті вул. Верхня та пр. Соборний сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу марки «BMW», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та транспортного засобу марки «NISSAN», н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2022 року у справі № 334/3085/22 відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином, було встановлено факт, що відповідач, будучи причетним до настання ДТП, самовільно залишив місце пригоди.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW», н.з. НОМЕР_1 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-205325188.

Відповідно до Ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу « NISSAN», н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ складає 14 419,97 грн.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 12 700,00 грн. (за вирахуванням франшизи в розмірі 1 500,00 грн).

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 12 700,00 грн.

Позивач зазначає, що враховуючи винуватість відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених Законом № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «Оберіг» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12 700,00 грн.

20.09.2023 року відповідачу було направлено досудову вимогу про виплату грошових коштів. Однак, станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу. Таким чином, ТДВ «СГ «Оберіг» не вдалося врегулювати даний спір самостійно.

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь ТДВ «СГ «Оберіг» грошові кошти в розмірі 17 041 грн. 27 коп., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 12 700,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 807,57 грн.; пеня в розмірі 3 208,66 грн.; 3 % річних в розмірі 325,04 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300,00 грн. та судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2025 року позовну заяву ТДВ "СГ "Оберіг" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «Оберіг» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 12 700,00 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1805,29 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 440,32 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу зазначає, що позовні вимоги не обґрунтовані належними та допустимим доказами, зокрема в частині спричинення матеріальної шкоди потерпілому, оскільки 30.06.2022 року самої події дорожньо-транспортної пригоди не було, будь-яких матеріальних збитків відповідачем не спричинялося, оскільки між автомобілями не було зіткнення (про що свідчать фотознімки з матеріалів адміністративної справи, які були долучені інспектором патрульної поліції). Виплата страхового відшкодування сталася внаслідок недобросовісних дій з боку ОСОБА_2 з метою отримання неправомірної виплати з імітуванням отриманих ушкоджень автомобілем.

Крім того, при оформленні страхової справи та прийняття рішення про розмір відшкодування ОСОБА_2 , скаржника не було повідомлено та не запрошено на огляд автомобіля з метою визначення ушкоджень та наступного вирахування збитків.

Зауважує, що матеріали справи не містять відповідних доказів спричинення збитків. Витрати на правову допомогу є безпідставними, вартість робіт не обґрунтована.

Від представника ТДВ "СГ "Оберіг" - адвоката Алєксєєв В.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТДВ "СГ "Оберіг" витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 650,00 грн.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у страховика після виплати страхового відшкодування виникло право регресу до ОСОБА_1 як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Так, позивач в повному обсязі виплатив потерпілому ОСОБА_2 узгоджену суму страхового відшкодування згідно страхового акту від 31.10.2022 року № 38233/1 в сумі 12 700,00 грн. за пошкодження належного йому на праві власності автомобіля, який постраждав в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась за участю та з вини відповідача ОСОБА_1 , який на момент скоєння цієї пригоди керував транспортним засобом та самовільно залишив місце пригоди. Тому суд вважав, що позивач обґрунтовано вимагає сплати відповідачем страхового відшкодування в межах фактичних затрат в сумі 12 700,00 грн. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування.

В частині вимог щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат, суд виснував, що ОСОБА_1 не можна вважати боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому він не повинен нести наслідки у вигляді сплати позивачу інфляційних втрат, пені та 3% річних, відтак, відсутні підстави для задоволенні позову в цій частині.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 805,23 грн. та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 5 440,32 грн.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між страховиком ТДВ «СГ «Оберіг» та страхувальником ОСОБА_1 06.08.2021 року укладено Поліс серії ЕР №205325188 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб: BMW 318, д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії полісу визначено з 07.08.2021 року 00:00:00 до 06.08.2022 року 23:59:00.

Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя по справі № 334/3085/22 від 29.09.2022 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 13.01.2023, встановлено, що 30.06.2022 р. о 21.15 год. в м. Запоріжжя, Дніпровський район, вулиця Верхня проспект Соборний, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «БМВ» 3181, д.н.з НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість, не дотримався безпечної відстані, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «NISSAN MICRO», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

Крім того, зазначеною постановою встановлено, що 30.06.2022 р. о 21.15 год. в м. Запоріжжя, Дніпровський район, перехрестя проспекту Соборний та вулиця Верхня водій автомобіля «БМВ» 3181, д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_1 скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив зіткнення в задню частину автомобіля «NISSAN MICRO», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , після чого місце пригоди залишив, чим порушив п. 2.10 А ПДР.

Вказаною постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та у відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 гривень. Зазначена постанова набрала законної сили 13.01.2023 року.

Відповідно до Ремонтної калькуляції № 38223 від 11.07.2022, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «NISSAN», н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ складає 14 419,97 грн.

Згідно заяви на виплату страхового відшкодування від 18.10.2022, між ОСОБА_2 та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 12 700,00 грн. (за вирахуванням франшизи в розмірі 1 500,00 грн).

Відповідно до Страхового акту № 38233/1 від 31.10.2022 сума страхового відшкодування за рішенням Страховика (страхувальник - ОСОБА_1 ) становить 12 700,00 грн.

На підставі Страхового акту № 38233/1 від 31.10.2022 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» 31.10.2022 здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 12 700,00 грн., платіжна інструкція № 4029 від 31.10.2022.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( частина 1 статті 2 ЦПК України ).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За нормами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на частину 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення містить і статті 27 Закону України «Про страхування».

Пунктом 22.1 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виходячи зі змісту підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV та враховуючи те, що ТДВ «СГ «Оберіг» визнало подію страховим випадком та сплатило страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_2 в розмірі 12 700,00 грн., а відповідач, після вчинення ДТП, самовільно залишив місце пригоди, позивач набув права зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування 12 700,00 грн.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо суми завданого збитку та розміру страхового відшкодування, оскільки вартість відновлювального ремонту підтверджується ремонтною калькуляцією, а відповідачем належними та допустимими доказами таку вартість не спростовано, що відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Інших належних та допустимих доказів щодо вартості матеріального збитку відповідачем не надано, клопотання про проведення експертизи ним не заявлялося.

Посилання у скарзі на те, що позовні вимоги не обґрунтовані належними та допустимим доказами, зокрема в частині спричинення матеріальної шкоди потерпілому, оскільки 30.06.2022 року самої події дорожньо-транспортної пригоди не було, будь-яких матеріальних збитків відповідачем не спричинялося, так як між автомобілями не було зіткнення (про що свідчать фотознімки з матеріалів адміністративної справи, які були долучені інспектором патрульної поліції), спростовані під час апеляційного розгляду справи. Обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.06.2022 року, а також вина у такій, визначені судовим рішення, яке набрало законної сили (постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя по справі № 334/3085/22 від 29.09.2022 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 13.01.2023 року), відтак у силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у ході розгляду даної цивільної справи. При цьому, з врахуванням зазначеного потерпілі особи мають право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна. Будь які протилежні докази з цього приводу є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Стосовно доводів скарги про те, що скаржника не було повідомлено та не було запрошено на огляд автомобіля з метою визначення ушкоджень та наступного вирахування збитків, то колегія суддів погоджується з висновком суду, а саме, відповідно до пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/209, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. ОСОБА_1 не навів об`єктивного підтвердження того, що відсутність його чи його представника під час огляду пошкодженого транспортного засобу призвела до неправомірності в наведених акту огляді наявних пошкоджень транспортного засобу. Окрім того, ОСОБА_1 не зазначає з чим саме він не погоджується, та не надає спростовуючих доказів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що витрати на правову допомогу є безпідставними, вартість робіт не обґрунтована, - не знайшли свого підтвердження. Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції представником позивача було надано договір № 38233/1 про надання професійної правничої допомоги від 05 серпня 2024 року, що укладений між ТДВ «СГ «Оберіг» та адвокатом Стецюрою О.Ю., яким передбачено, що вартість правової допомоги, що надається адвокатом складає 7 300,00 грн. (п. 4.1 Договору), та акт прийому-передачу наданих послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги від 05 серпня 2024 року.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Що стосується витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З урахуванням наведеного вище, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов висновків, що: «втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України».

Згідно з вимогами статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За частинами другою - п`ятою статті 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується ухваленням постанови. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

Таким чином, розглядом справи по суті у суді першої інстанції є вирішення спору шляхом ухвалення судового рішення. Апеляційне та касаційне провадження відповідно до глав 1, 2 розділу V ЦПК України є одним із етапів перегляду судового рішення у разі незгоди з ним однією із сторін (сторонами).

При цьому подання стороною апеляційної (касаційної) скарги та відкриття апеляційного (касаційного) провадження у справі потребує відповідної підготовки інших учасників справи: вивчення апеляційної (касаційної) скарги, її мотивів і доводів, за необхідності - підготовка відзиву на скаргу, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.

На підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції надано копії: Ордеру про надання правничої допомоги Серія АІ № 1879214; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС № 11699/10 від 16.09.2024 року; Договору про надання професійної правничої допомоги від 03.12.2024 року; попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 3 650,00 грн.; Акт прийому передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги від 03.12.2024 року, вартість робіт за яким становить 3 650 грн.

Так, 30.07.2025 року між ТДВ «СГ «Оберіг» та адвокатом Алєксєєвим В.В. було підписано акт прийому передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги від 03.12.2024 року, згідно якого адвокатом надано наступні послуги, загальною вартістю 3 650 грн., а саме:

- ознайомлення з апеляційною скаргою, її аналіз 1 година вартість 730,00 грн;

- надання клієнту консультацій і роз`яснень з правових питань 0,5 годин вартість 365,00 грн;

- підготовка відзиву на позовну заяву та документів до нього 3 години вартість 2 190,00 грн;

- підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи 0,5 годин вартість 365,00 грн;

Враховуючи надані представником ТДВ «СГ «Оберіг» - адвокатом Алєксєєвим В.В. докази та ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення, колегія суддів погоджується, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених ТДВ «СГ «Оберіг» у суді апеляційної інстанції.

Разом із тим, апеляційний суд, досліджуючи акт прийому передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги від 03.12.2024 року враховує, що включення до складу наданих адвокатом послуг таких як ознайомлення з апеляційною скаргою, її аналіз, підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи, - не можуть бути виділені в окремі види послуг, оскільки є складовими підготовка відзиву та документів до нього, є обов`язковою передумовою здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зазначив, що «…надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною…».

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, взявши до уваги умови договору про надання професійної правничої допомоги, заперечення скаржника проти відшкодування вказаних витрат, враховуючи ціну позову в цій справі (справа в силу закону відноситься до малозначних), колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача на користь ТДВ «СГ «Оберіг» витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2025 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 березня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков