Справа № 557/1216/24
Номер провадження 2-о/570/12/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року

Рівненський районний суд Рівненської області в складі:

судді Красовського О.О.

присяжних Баса П.С., Божка О.В.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Бражнікова О.

представника ОСОБА_2 - адвоката Брусніка І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: виконавчий комітет Гощанської селищної ради Рівненського району Рівненської області про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки над нею та прзначення опікуна,

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

Зазначає, що ОСОБА_4 має інвалідність, страждає психічним розладом, за станом здоров`я не може самостійно вчиняти правочини чи вчиняти юридично значущі дії. Тому заявник звернувся до суду з заявою про визнання особи недієздатною, встановлення над ним опіки та призначення заявника його опікуном.

Провадження у справі відкрито 15.08.2024 року, призначена експертиза, провадження було зупинене на час проведення експертизи.

Суд отримав висновок експерта 05.12.2025 р., справа призначалася до розгляду на 14.01.2026 р., 09.03.2026 р.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав заяву з підстав, що у ній викладені. Додатково пояснив, що останній раз бачився з ОСОБА_6 в грудні 2025 року на новорічні свята. Його доглядають матір та батько, а заявник має намір супроводжувати юридичні питання, якщо такі виникнуть, управляти його майном. Тому просить задоволити заяву. Додав, що він не є членом сім`ї ОСОБА_7 .

05.03.2026 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій просить продовжити розгляд справи без його участі. Відмовився від частини заявлених вимог, а саме: відмовляється від вимог про призначення себе опікуном над ОСОБА_8 вимог просить задоволити.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Бражніков О. підтримав заяву. Пояснив суду, що у даному випадку призначення особи опікуном не означає, що така особа має доглядати за підопічним. Функції опікуна - представляти інтереси підопічного, захищати права підопічного. Тому вважає, що ОСОБА_5 наділений повноваженнями звертатися до суду з заявою про визнання свого двоюрідного брата недієздатним, при цьому наявні підстави для призначення його опікуном.

В судове засідання 09.03.2026 р. представник ОСОБА_3 - адвокат Бражніков О. не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Представник органу опіки та піклування подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник ОСОБА_7 - адвокат Бруснік І. вважає, що ОСОБА_9 є особою, яка не має цивільної правоздатності на звернення до суду із заявою про визнання особи недієздатною. Заявник не є членом сім`ї ОСОБА_7 та не є його близьким родичем. Просить суд врахувати зазначену обставину.

Щодо продовження розгляду справи без участі заявника, його представника, представника органу опіки та піклування.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява має бути залишена без розгляду.

Обставини, встановлені при розгляді справи.

Заявник ОСОБА_9 є двоюрідним братом по відношенню до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_9 не є членом сім`ї ОСОБА_7 .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 185/25 від 09.10.2025 року Рівненської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у виді Атипового аутизму, внаслідок наявного психічного розладу позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Положення законодавства.

Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статі 60 ЦК України).

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

У пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.12.2024 року у справі № 209/2893/22, "важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням (стаття 2 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю.

Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя (стаття 25-1 КЗпП України).

Положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім`ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2025 року у справі № 459/1313/24 зазначено що, "встановивши, що ОСОБА_1 не довів, що є членом сім`ї або близьким родичем ОСОБА_3 , якого просив визнати недієздатним та встановити над ним опіку, а отже не підтвердив процесуальну правосуб`єктність заявника у цій справі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення його заяви".

Отже, Верховний Суд звертає увагу на те, що першочерговим у цій категорії справ є з`ясування судом наявності правосуб`єктності заявника, а саме, чи належить він до певної групи осіб, які мають право на подання заяви про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення їй опікуна.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.01.2026 року у справі № 462/863/23 зазначено: «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (стаття 1 ЦК України).

Для цивільних відносин властиві такі критерії, завдяки яким відносини є цивільними: юридична рівність, вільне волевиявлення, майнова самостійність їх учасників. Натомість публічні відносини мають інші, повністю протилежні характеристики.

Законодавець не передбачив у статті 1 ЦК України можливості застосування до регулювання цивільних відносин норм публічних законів (див. постанову Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2025 року в справі № 638/7132/15-ц (провадження № 61-18013свп23)).

При тлумаченні пункту 3 частини четвертої статті 1253 ЦК України слід враховувати визначення близьких родичів, яке наведене у статті 68 ЦК України, яка за своїм змістом є найбільш близькою до статті 1253 ЦК України, оскільки нею обмежується коло осіб, які не можуть укладати договори з певними особами. Такими особами є батьки, діти, брати, сестри, і саме ці особи не можуть бути свідками при посвідченні заповітів на користь свого близького родича.

Застосування статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», статті 26 СК України, статті 25-1 КЗпП України, за аналогією закону неможливе при вирішенні питання про визначення поняття «близькі родичі» (пункт 3 частини четвертої статті 1253 ЦК України), оскільки такі акти законодавства надають різні визначення кола таких осіб, що пов`язано зі спеціальними цілями правового регулювання відповідних актів».

Згідно ст. 68 ЦК України, опікун, його дружина, чоловік та близькі родичі (батьки, діти, брати, сестри) не можуть укладати з підопічним договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички.

Висновки суду.

У ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

При розгляді справи встановлено, що заявник не є близьким родичем ОСОБА_7 , оскільки заявник по відношенню до ОСОБА_7 є двоюрідним братом.

При розгляді справи встановлено, що заявник не є членом сім`ї ОСОБА_7 . Вони проживають за різними адресами, не ведуть спільне господарства, тобто не мають спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, не приймають участі у витратах та утримання житла, його ремонт, заявник не надає ОСОБА_10 ніякої допомоги.

Законодавець не передбачив у статті 1 ЦК України можливості застосування до регулювання цивільних відносин норм публічних законів

Отже, застосування статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», статті 26 СК України, статті 25-1 КЗпП України, за аналогією закону, неможливе при вирішенні питання про визначення поняття «близькі родичі» у цій категорії справ.

З`ясування того, чи належить заявник до кола осіб, визначених законом, які мають право на звернення до суду із заявою про визнання особи недієздатною, є першочерговим завданням суду у цій категорії справ.

При розгляді справи було встановлено, що заявник не наділений процесуальною правосуб`єктністю на подання заяви про визнання особи недієздатною.

В даному випадку суд відкрив провадження у справі, вживав заходів щодо прийняття, витребування чи збір доказів, ухвалення процесуальних рішень, направлених на збір доказів, адже при розгляді справи могла підтвердитися та обставина, що заявник належить до членів сім`ї ОСОБА_7 . А тому ухвалення рішення про відмову у відкритті провадження у справі з тих мотивів, що заявник є двоюрідним братом ОСОБА_7 , було б передчасним.

За положеннями п.1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Суд вважає за можливе застосувати положення цієї норми з урахуванням ч.9 ст. 10 ЦПК України.

Отже, якщо справу вже було призначено до розгляду, але в процесі з`ясувалося, що заявник не довів свій статус родича або члена сім`ї, суд залишає заяву без розгляду на підставі того, що заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Керуючись ч.9 ст. 10, п.1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: виконавчий комітет Гощанської селищної ради Рівненського району Рівненської області про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки над нею та прзначення опікуна - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заявник: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Заінтересована особа: виконавчий комітет Гощанської селищної ради Рівненської області (вул. Незалежності, 72, с-ще Гоща Рівненської області, 35400).

Повне рішення суду складено 10 березня 2026 року.

Суддя: Красовський О.О.

Присяжні:

Бас П.

Божок О.