Справа № 399/98/26
Провадження № 2-з/399/4/2026
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2026 року смт Онуфріївка

Суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Лях М.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

встановила:

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій він просить заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0437, що належить ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішення суду у даній цивільній справі, заборонити внесення змін, реєстрацію, поновлення, продовження, припинення або передачу будь-яких речових прав чи їх обтяжень щодо зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0437.

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_1 є власником кількох земельних ділянок сільськогосподарського призначення, право власності на які належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У провадженні Онуфріївського районного суду Кіровоградської області перебуває цивільна справа № 399/78/26, за його позовом до ТОВ «Верес» щодо визнання недійсними додаткових угод від 09.10.2025 та 01.11.2025 року, укладених, нібито, від його імені, та скасування незаконних реєстраційних дій щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:000:0438 та :02:000:0439.

Як встановлено ОСОБА_1 та підтверджується матеріалами справи, відповідачем уже вчинено незаконні реєстраційні дії щодо двох вищевказаних земельних ділянок на підставі підроблених додаткових угод, які він не підписував. За цим фактом 29.01.2026 року розпочато кримінальне провадження № 0000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України.

Разом з тим, на даний час ОСОБА_1 достеменно відомо, що представники ТОВ «Верес», усвідомлюючи характер та протиправність своїх дій, намагається вчинити аналогічні реєстраційні дії щодо ще однієї земельної ділянки, що належить йому на праві власності, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0437, площею 3, 73 га, договір оренди на яку з ТОВ «Верес» закінчується 27.02.2026 року, та продовжувати строк дії якого ОСОБА_3 не бажає.

В кінці січня 2026 року, відповідач уже звернувся до державного реєстратора м. Світловодська, з метою реєстрації прав на зазначену земельну ділянку на свою користь, використовуючи документи сумнівного походження. З метою недопущення незаконного заволодіння вказаною земельною ділянкою 04.02.2026 року, він був змушений звернутися до державного реєстратора та тимчасово заблокувати реєстраційні дії строком на 15 днів відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак зазначене блокування має тимчасовий характер і не усуває реальної загрози повторного або завершеного незаконного переоформлення прав після спливу відповідного строку.

З огляду на вже вчинені відповідачем аналогічні незаконні дії, наявність кримінального провадження, активні спроби реєстрації прав щодо іншої земельної ділянки, ризик відчуження або обтяження прав третім особам, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист його прав та виконання майбутнього рішення суду. На підставі вищевикладеного просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову без виклику сторін, суд керується ч. 13 ст.7 ЦПК України, відповідно до якої розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною 1 статті 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дати надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали, долучені до заяви, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 08.10.2018 р. у справі № 913/257/18).

Цивільний процесуальний кодекс України не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Суд не вправі надавати оцінку доказам, що подані стороною по справі, під час вирішення питання щодо забезпечення позову.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

При цьому, арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №643/12369/19.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач зазначив, що між сторонами виник спір щодо неправомірності укладання письмових правочинів на продовження строку дії договору оренди землі. Відповідач є орендарем земельної ділянки та з метою уникнення виконання можливого рішення суду про стягнення заборгованості може відчужити земельну ділянку, що утруднить та/або унеможливить виконання рішення суду.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, сформованої 16.11.2017 позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером: :02:000:0437, площею 3,7326 га.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власники земельних ділянок мають право продавати або іншим чином відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність (п.«а» ч.1 ст. 90 ЗК України).

Відповідно до п.п. 1, 2 та 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право власності на нерухоме майно, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, а також обтяження речових прав на нерухоме майно, до яких належить арешт.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Враховуючи предмет та підстави позову та надані представником заявника докази на підтвердження своїх вимог, характер спірних правовідносин, суд приходить висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з огляду на що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню. При цьому судом зазначається, що вид забезпечення позову, який просить застосувати представник заявника відповідає позовним вимогам та є співмірним з ними.

Підстав для застосування зустрічного забезпечення, встановлених ч.1 ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 149 154, 157, 260 ЦПК України, суд -

постановила:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити.

Заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0437, що належить ОСОБА_1 .

Заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно внесення змін, реєстрацію, поновлення, продовження, припинення або передачу будь-яких речових прав чи їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0437.

Дані про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (адреса: АДРЕСА_1 ).

Дані про боржника: ТОВ «Верес», (адреса: вул. Петропавлівська, 15, м. Київ, 04086).

Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Копію ухвали направити до Центру надання адміністративних послуг Онуфріївської селищної ради - для виконання.

Копію ухвали направити до Онуфріївського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Центральна, 11 смт Онуфріївка, 28100) - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не було вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.М. Лях