справа № 619/113/26
провадження № 2/619/548/26
Рішення

іменем України

10 березня 2026 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/113/26,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

вимоги позивача: про стягнення заборгованості,

представниця позивача: Паладич А.О.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» 06.01.2026 звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №607622447 від 31.01.2022 у розмірі 40889,21 грн. У обґрунтування позову зазначено, що 24.08.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №607622447 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 24.08.2021 після реєстрації ОСОБА_1 в ІТС ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та подання заявки на отримання кредиту Товариством було сформовано й надано для ознайомлення Договір кредитної лінії №607622447. Того ж дня на номер телефону ОСОБА_1 було надіслано одноразовий ідентифікатор, який введено в ІТС 24.08.2021 о 09:04:45, що підтверджує укладення договору шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу №28/1118-01. 02.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до якого Клієнт відступає Фактору права вимоги, визначені у відповідних Реєстрах, а Фактор набуває такі права та сплачує їх вартість на умовах договору. Заборгованість ОСОБА_1 за Договором №607622447 від 24.08.2021 становить 40889,21 грн, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту - 8353,20 грн; заборгованості за відсотками - 32536,01 грн.

Відповідачем надано до суду відзив, у якому просить відмовити у позові в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не довів факту укладення електронного договору саме ним, оскільки не надано належних електронних доказів, які б підтверджували ідентифікацію особи, отримання та введення одноразового коду підтвердження. Також відповідач зазначає, що позивач не підтвердив належними первинними документами факт перерахування кредитних коштів саме на його користь, у зв`язку з чим вимоги про стягнення основного боргу та процентів є недоведеними. Окрім цього, відповідач вважає розрахунок заборгованості неповним і таким, що не дозволяє перевірити правильність нарахувань, звертає увагу на розбіжності у реквізитах договору та стверджує, що позивач не довів належним чином перехід до нього права вимоги в заявленому обсязі.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом 07.01.2026 було сформовано засобами підсистеми «Електронний суд» з Єдиного державного демографічного реєстру відповідь № 2214764 щодо місця перебування та місця проживання відповідача.

Ухвалою суду від 07.01.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10.02.2026, яке було відкладено на 10.03.2026 у зв`язку з витребуванням доказів.

Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, матеріали справи містять клопотання, у якому просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документу 14.02.2026.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 24.08.2021 уклав договір кредитної лінії №607622447, підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора «8SJ957DA» (зворот а.с. 9, а.с. 10).

Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

З умовами Кредитного договору та його порядком відповідач був ознайомлений та повністю погодився з ними.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Кредитодавець надає Позичальникові кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в межах Кредитного ліміту, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплачувати проценти згідно умов Договору, додатків і Правил.

Згідно з п. 1.2 Договору, Кредитний ліміт є максимальною сумою Кредиту, яка одночасно може перебувати у розпорядженні Позичальника.

Пунктом 1.3 Договору встановлено, що Кредит надається у повному обсязі або частинами (траншами) відповідно до авторизованих операцій з платіжною карткою.

Відповідно до п. 1.4 Договору, Позичальник може у будь-який час збільшити суму Кредиту або повернути його частково чи повністю, не втрачаючи права на отримання нових траншів.

Згідно з п. 1.7 Договору, Договір набирає чинності з моменту підписання і діє 5 років, продовжуючись автоматично за відсутності повідомлення про розірвання, але не більше трьох разів.

Відповідно до п. 1.8 Договору, Позичальник зобов`язаний щомісяця протягом п`яти календарних днів після закінчення місяця сплачувати обов`язковий платіж - нараховані проценти.

Згідно з п. 1.9 Договору, основна сума Кредиту підлягає поверненню протягом 5 календарних днів після закінчення строку дії Договору або дострокового розірвання.

Відповідно до п. 1.10 Договору, нарахування процентів здійснюється щоденно від дати надання Кредиту до дати його фактичного повернення за базовою або дисконтною ставкою.

Крім того, ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту продукту «ВЕОКАРД» до договору №607622447 від 24.08.2021, відповідно до умов якого, сума/ліміт кредиту від 2000,00 грн до 50000,00 грн; строк до 1825 днів з можливістю пролонгації; мета отримання кредиту на споживчі цілі; тип процентної ставки фіксована; процентна ставка, відсотків річних (дисконтна процентна ставка протягом першого календарного місяця з дати отримання першого траншу за договором) 178,85%; (дисконтна процентна ставка протягом другого та наступних календарних місяців з дати отримання першого траншу за договором) 361,35% (а.с. 9).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно п. 2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 18).

У п.п.1.3 Договору визначено, що «право вимоги» означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, в саме Реєстрах прав вимоги.

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору).

Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1 Договору).

Строк дії вказаного договору згідно п. 8.2 було встановлено до 28.11.2019 року.

У подальшому додатковими угодами №26 від 31.12.2020 року та №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023, строк дії якого продовжено до 01.01.2024 (а.с. 20-23).

Відповідно реєстру прав вимоги №237від 27.06.2023 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №607622447 складає 40889,21 грн (а.с. 24).

02.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до якого Клієнт відступає Фактору права вимоги, визначені у відповідних Реєстрах, а Фактор набуває такі права та сплачує їх вартість на умовах договору (а.с. 25-28).

Відповідно реєстру прав вимоги №1 від 02.06.2024 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №607622447 складає 40889,21 грн (а.с. 29-30).

Оплата фінансування згідно договору факторингу №02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 підтверджується платіжною інструкцією №9599 від 02.05.2024 (зворот а.с. 28).

Відповідно до розрахунку заборгованість за договором №607622447 від 24.08.2021 становить 40889,21 грн, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту - 8353,20 грн; заборгованості за відсотками - 32536,01 грн (а.с. 15-17).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Отже, обов`язок позичальника щодо повернення кредитних коштів виникає виключно за умови фактичного отримання ним таких коштів.

Аналогічна правова природа зобов`язання передбачена положеннями статті 1046 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошей. При цьому договір позики вважається укладеним саме з моменту передання грошей.

Таким чином, передання грошових коштів є істотною юридичною обставиною, з якою закон пов`язує виникнення обов`язку позичальника щодо їх повернення.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок доведення факту надання відповідачу кредитних коштів.

Відповідно до ухвали від 10.02.2026 у позивача були витребувані відомості про фактичне надання грошових коштів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за договором кредитної лінії № 607622447 від 24.08.2021 із зазначенням дат, сум, способу перерахування.

Водночас, 10.03.2026 від позивача надійшла відповідь, що надати зазначені відомості не має можливості, оскільки перерахування суми кредиту здійснювалося через платіжну систему із залученням АТ «АЙБОКС БАНК», яке на даний час перебуває в процедурі ліквідації. Крім того, представник позивача зазначає, що факт отримання коштів підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості та довідкою про видачу кредиту, які сформовані на підставі даних автоматизованої системи обліку первісного кредитора. Згідно зі ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Перерахування коштів є завершальним етапом акцептування оферти в розумінні електронної комерції.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт перерахування або видачі відповідачу кредитних коштів.

У матеріалах справи відсутні будь-які первинні фінансові або банківські документи, які підтверджували б фактичне надання кредиту, зокрема: банківські виписки щодо руху коштів по рахунку; платіжні доручення; меморіальні ордери; касові документи; підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача; інші первинні документи, які підтверджують рух грошових коштів.

Суд також звертає увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу руху грошових коштів, який би підтверджував здійснення фінансової операції з надання кредиту відповідачу.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують списання коштів з рахунку кредитодавця та їх подальше зарахування на рахунок відповідача.

Відсутність доказів руху грошових коштів між сторонами виключає можливість встановлення факту фактичного отримання відповідачем кредитних коштів.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Факт надання кредитних коштів є ключовою обставиною у справі про стягнення кредитної заборгованості, оскільки без встановлення факту передачі грошових коштів не виникає обов`язку їх повернення.

Надання кредитних коштів є фінансовою операцією, яка повинна бути підтверджена відповідними первинними документами, що відображають рух грошових коштів.

Проте позивачем не подано жодного первинного документа, який би підтверджував списання коштів з рахунку кредитодавця, їх перерахування на рахунок відповідача або отримання відповідачем коштів у готівковій чи безготівковій формі.

Сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є належним доказом фактичного отримання відповідачем грошових коштів, оскільки є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові Верховний Суд від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання своїх обов`язків за кредитним договором, а саме факт надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Оцінивши надані позивачем матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вони не містять належних та допустимих доказів фактичного надання відповідачу кредитних коштів, а також не підтверджують наявності руху грошових коштів між сторонами.

Отже, позивачем не доведено одну з основних обставин, яка є необхідною для задоволення позовних вимог, а саме факт отримання відповідачем кредитних коштів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн покладається на позивача.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Надіслати учасникам справи копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ««СВЕА ФІНАНС», , місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6;

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя І. М. Нечипоренко