Справа № 606/352/26 року
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2026 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Малярчук В.В.

за участю секретаря судового засідання Зіньковської Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовля цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просить суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов`язків, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) із заявницею ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 переслідувати в будь-який спосіб, вести листування, телефонні переговори (в тому числі смс повідомлення), або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб без згоди ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що заявниця ОСОБА_1 є власником, зареєстрована та проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_2 . ОСОБА_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чинить на ОСОБА_1 психологічне насильство, висловлюється нецензурною лайкою, ображає її, погрожує фізичною розправою. Згідно листа повідомлення від 24.02.2026 року, виданого відділенням поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, зареєстровано ряд звернень ОСОБА_1 щодо вчинення насильства в сім`ї щодо неї, зокрема: №2603 від 03.05.2025 року, №2741 від 13.05.2025 року, № 3191 від 04.06.2025 року, №3193 від 04.06.2025 року, №4314 від 25.07.2025 оку, №7081 від 01.09.2025 року, №7082 від 01.09.2025 року, №7181 від 09.09.2025 року, №84 від 07.01.2026 року. ЄО № 583 від 26.01.2026 року, ЄО № 102 від 08.01.2026 відомості зареєстровано в ЄРДР №0000015 за ст. 126-1 КК України. ЄО № 1049 від 20.02.2026 року - відомості зареєстровано в ЄРДР №0000040 за ст. 126-1 КК України. Згідно постанови Теребовлянського районного суду від 24.06.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. Згідно постанови Теребовлянського районного суду від 13.08.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень. Згідно постанови Теребовлянського районного суду від 29.09.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

У зв`язку із вказаним, з метою уникнення подальшого домашнього насильства у майбутньому заявник просить винести щодо кривдника обмежувальний припис.

В судове засідання заявник не з`явилася, однак у поданій заяві висловила прохання поводити розгляд справи у її відсутності.

У судове засідання заінтересовані особи ОСОБА_2 представник відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце справи.

Згідно частини першої статті 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Враховуючи вказане, розгляд справи проведено за відсутності заявника та заінтересованих осіб.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини.

Як вбачається із заяви, що заявниця ОСОБА_1 є власником, зареєстрована та проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_2 . ОСОБА_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чинить на ОСОБА_1 психологічне насильство, висловлюється нецензурною лайкою, ображає її, погрожує фізичною розправою.

Згідно листа повідомлення відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 19.01.2026 слідує, що зареєстровано ряд звернень зареєстровано ряд звернень ОСОБА_1 щодо вчинення насильства в сім`ї щодо неї, зокрема: №2603 від 03.05.2025 року, №2741 від 13.05.2025 року, № 3191 від 04.06.2025 року, №3193 від 04.06.2025 року, №4314 від 25.07.2025 оку, №7081 від 01.09.2025 року, №7082 від 01.09.2025 року, №7181 від 09.09.2025 року, №84 від 07.01.2026 року. ЄО № 583 від 26.01.2026 року, ЄО № 102 від 08.01.2026 відомості зареєстровано в ЄРДР №0000015 за ст. 126-1 КК України. ЄО № 1049 від 20.02.2026 року - відомості зареєстровано в ЄРДР №0000040 за ст. 126-1 КК України.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.01.2026 року за заявою ОСОБА_1 внесені відомості до ЄРДР за ч.1 ст.126-1 КК України про те, що син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем спільного проживання вчинив відносно неї домашнє насильство.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.02.2026 року за заявою ОСОБА_1 внесені відомості до ЄРДР за ч.1 ст.126-1 КК України про те, що син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем спільного проживання вчинив відносно неї домашнє насильство, яке до цього вчиняв неодноразово, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя.

Згідно постанови Теребовлянського районного суду від 24.06.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Згідно постанови Теребовлянського районного суду від 13.08.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

Згідно постанови Теребовлянського районного суду від 29.09.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

До даних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до частини першої статті 350 - 2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII (далі - Закон). Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти) (частина друга статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функції і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 202/267/21 зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що заявник просила заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак таке обмеження не буде пропорційним втручання у права і свободи особи, з урахуванням того, що жодних доказів кому на праві власності належить вказаний будинок, чи наявне у ОСОБА_2 інше місце проживання не додано.

Крім того заявницею у заяві вказано, що вона є власником, житлового будинку АДРЕСА_1 , однак підтверджуючих матеріалів не додано до справи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Таким чином, суд вважає доведеним факт, що заінтересована особа вчиняє домашнє, психологічне насильство відносно заявника, є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту з метою превентивного уникнення можливості настання тяжких наслідків до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

За статтею 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати.

У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Ориz V. Тиrkеу, по. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши серйозність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації.

З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту її прав.

Враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону, суд дійшов висновку про те, що наведені заявником у заяві заходи, заборонити ОСОБА_2 переслідувати в будь-який спосіб, вести листування, телефонні переговори (в тому числі смс повідомлення), або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб без згоди ОСОБА_1 , будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника.

За таких обставин суд прийшов до переконання про наявність підстав для винесення обмежувального припису в цій частині, а в частині заборони перебувати в місці спільного проживання відмовити за необґрунтованістю .

При встановленні обмежувального припису суд враховує обставини, які стали підставою для видачі обмежувального припису, кількість та вагомість встановлених та доведених ризиків, вірогідність їх продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, відсутність у особи, стосовно якої подано заяву про видачу обмежувального припису іншого житла для проживання, особу кривдника, та вважає що строк шість місяців буде цілком достатнім для виправлення кривдника та запобігання повторенню насильства у майбутньому.

Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 350-8 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявників для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 350-1 350-8, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 1, 24, 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав заборонити ОСОБА_2 переслідувати в будь-який спосіб, вести листування, телефонні переговори (в тому числі смс повідомлення), або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб без згоди ОСОБА_1 .

В частині заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) із заявницею ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя В.В. Малярчук