Справа № 504/3269/25
УХВАЛА

06 березня 2026 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Надєр Л.М., розглянувши заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» Сластнікової Людмили Вадимівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ананьївського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою суду від 15 січня 2026 року було відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

04 березня 2026 року до Ананьївського районного суду Одеської області разом із позовною заявою надійшла заява представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» Сластнікової Людмили Вадимівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В заяві представник позивача зазначає, що предметом спору є невиконання відповідачем грошових зобов`язань щодо повернення кредитних коштів. На даний час судове рішення у справі не ухвалено. Представник позивача зазначає, що на виконання ухвали суду про витребування доказів отримано банківську виписку по рахунку відповідача № НОМЕР_1 , банківська картка № НОМЕР_2 , відкритому в АТ "Райффайзен Банк". Аналіз руху коштів свідчить про те, що відповідач дійсно отримала кредитні кошти на цей рахунок, що підтверджує факт укладення договору; по рахунку відбувається активний рух коштів (зарахування та списання), що підтверджує платоспроможність відповідача та спростовує можливі посилання на скрутне матеріальне становище. Попри наявність коштів на рахунку відповідач свідомо не здійснює погашення заборгованості перед позивачем, що свідчить про недобросовісну поведінку. Враховуючи, що відповідач обізнана про наявність судового спору, а також той факт, що позивачу та суду стали відомі реквізити її активного банківського рахунку, існує обґрунтоване припущення, що відповідач вчинить дії, спрямовані на приховування коштів (зняття готівки, переказ на рахунки третіх осіб, закриття рахунку). Представник позивача також зазначає, що без накладення арешту саме зараз, існує високий ризик того, що на момент набрання рішенням суду законної сили грошові кошти на рахунках будуть відсутні. У зв`язку з цим представник позивача просить накласти арешт не на всі рахунки та не на все майно відповідача, а виключно на конкретний рахунок, на який було отримано кредитні кошти, та лише в межах суми фактично отриманого тіла кредиту 1500 гривень 00 копійок та судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок, що разом складає 3922 гривні 40 копійок, не включаючи до суми забезпечення нараховані відсотки та штрафні санкції. Таким чином у підсумку представник позивача просить задовольнити заяву та накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , банківська картка № НОМЕР_2 , відкритому в АТ "Райффайзен Банк", а також на будь-яких інших рахунках, що будуть виявлені в ході виконання ухвали, у межах суми 3922 гривні 40 копійок, що складається з суми тіла кредиту в розмірі 1500 гривень 00 копійок та сплаченого судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви в межах вирішення зазначеної заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9 визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №81/4019/18 зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Умовою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

З матеріалів позовної заяви встановлено, що предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 14550 гривень 00 копійок у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору.

Так, звертаючись до суду з даною заявою заявник просить накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , банківська картка № НОМЕР_2 , відкритому в АТ "Райффайзен Банк", а також на будь-яких інших рахунках, що будуть виявлені в ході виконання ухвали, у межах суми 3922 гривні 40 копійок, що складається з суми тіла кредиту в розмірі 1500 гривень 00 копійок та сплаченого судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок.

Ухвалою суду від 15 січня 2026 року під час відкриття провадження у справі судом було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та згідно клопотання представника позивача судом було витребувано у АТ «Райффайзен Банк» виписку по рахунку за карткою № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , розширену із значенням контрагента за період з дати укладення кредитного договору 27 лютого 2024 року, по третій день від дати укладення кредитного договору включно.

27 лютого 2026 року до суду від АТ «Райффайзен Банк» на виконання ухвали суду від 15 січня 2026 року надійшли витребувані докази, а саме, інформація про те, що банківська картка № НОМЕР_2 , емітована на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , а також виписка по рахунку № НОМЕР_1 , банківська картка № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , за період з 27 лютого 2024 року по 01 березня 2024 року.

Дійсно, згідно вище вказаної виписки по рахунку відповідача в період з 27 лютого 2024 року по 01 березня 2024 року відбувався рух коштів по банківському рахунку.

Однак суд бере до уваги той факт, що з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача представник позивача подала 04 березня 2026 року, посилаючись саме на відомості з вище вказаної виписки по рахунку відповідача та зазначаючи про активний рух коштів на рахунку відповідача на даний час, однак як вже зазначалося вище, виписка містить відомості про рух коштів на рахунку відповідача за період з 27 лютого 2024 року по 01 березня 2024 року, а тому станом на дату подання представником позивача заяви про забезпечення позову з посиланням на вказану виписку, відомості у цій виписці є не актуальними та не підтверджують рух коштів чи іншу активність на рахунку відповідача на дату подання заяви про забезпечення позову, на яку посилається представник позивача, обґрунтовуючи свої вимоги.

Вивчивши заяву представника позивача та обґрунтування заявлених нею вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову на підставі поданої заяви про забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» Сластнікової Людмили Вадимівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» Сластнікової Людмили Вадимівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Надєр Л.М.

Ухвала набула законної сили "____"______________20_____року.