Провадження № 2-о/331/43/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року місто Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Огуз Інни Анатоліївни про встановлення факту народження, заінтересовані особи: Вознесенівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Огуз І.А. в порядку окремого провадження звернувся до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя, із заявою за результатами розгляду якої заявник просить: встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Республіці Кіпр, у громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Запоріжжя, місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини - громадянин України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Запоріжжя, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 13 листопада 2025 року вказану цивільну справу передано на розгляд Олександрівському районному суду міста Запоріжжя за підсудністю. (а.с. 28)

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2025 року справу прийнято до провадження; по ній відкрито провадження; вирішено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження; справу призначено до розгляду на 04 лютого 2026 року (а.с. 36-37).

В судове засідання, призначене на 04.02.2026 року, заявник та його повноважний представник не з`явилися; про причину неявки суд не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань від них до суду не надходило. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного документу, копію ухвали суду від 05 грудня 2025 року доставлено до електронної скриньки представника заявника адвоката Огуз І.А. 05.12.2025 року. (а.с. 40)

У зв`язку з неявкою заявника та його повноважного представника розгляд справи було відкладено на 10 березня 2026 року 11.00 годин.

10 березня 2026 року заявник та його повноважний представник в судове засідання не з`явилися; про причину неявки суд не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань від них до суду не надходило. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного документу, судову повістку про виклик до суду доставлено до електронної скриньки представника заявника адвоката Огуз І.А. 05.02.2026 року.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до такого.

З матеріалів справи вбачається, що заявник та його повноважний представник не з`являлися для участі в судових засіданнях двічі поспіль.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до положень частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Виходячи з системного аналізу норм процесуального права, слід вважати, що повторною неявкою є друга поспіль неявка позивача або його представника, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений представник позивача або позивач повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомили про причини неявки, якщо від них не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Тобто зі змісту вищезазначених норм ЦПК слідує, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання, який був належним чином повідомлений, суд залишає позовну заяву без розгляду незалежно від причини такої неявки.

Зазначена правова позиція також викладена Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 року у справі № 553/3688/16-ц.

Оскільки місцем проживання заявника, та його представника зазначена Республіка Кіпр, м. Фамагуста, виклики в судове засідання надсилались на електронну адресу представника заявника адвоката Огуз І.А., зазначену в заяві.

Верховний Суд у постановах від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22) та від 28 червня 2023 року у справі № 757/48467/21 (провадження № 61-10924св22) виснував: «...якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення».

Крім того, причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду.

Це підтверджується правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій в ухвалі № 6-24063 ск 15.

Пунктом першим частини другої статті 200 ЦПК України також передбачено залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки, оскільки неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору у такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати права і виконувати процесуальні обов`язки.

В порушення зазначеної норми процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи для сприяння здійсненню заявником своїх процесуальних прав, останній не виконав покладені на нього процесуальні обов`язки та двічі поспіль у судове засідання не з`явився.

На підставі викладеного, та з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутня заява заявника про розгляд справи за відсутності сторони заявника, суд вбачає законні підстави для залишення заяви без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що залишення заяви без розгляду у відповідності до статті 257 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, а відповідно і не позбавляє права заявника на повторне звернення до суду із заявою.

Керуючись ч. 3 ст. 131, п.1 ч.2 ст.200, ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) в особі представника адвоката Огуз Інни Анатоліївни (адреса: 71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Тищенко, 2) про встановлення факту народження, заінтересовані особи: Вознесенівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: 69000, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. № 111), ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ), залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Повний текст ухвали складено 10 березня 2026 року.

Особам, які не були присутні в судовому засіданні, направляється копія ухвали в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

Суддя: Н.Г.Скользнєва