Єдиний унікальний номер 142/59/23
Номер провадження 2/142/6/26
РІШЕННЯ

іменем України

13 лютого 2026 року с-ще Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гринишиної А.А,

з участю

секретаря судового засідання Шевчука Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Піщанка Вінницької області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2023 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Піщанської селищної ради Вінницької області про визнання дійсним договору купівлі-продажу. У вказаній позовній заяві позивач просить суд визнати дійсним усний договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , вартістю 81 381 гривнч 00 копійок та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,15 га для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер :03:002:0194, вартістю 190 830 гривень 00 копійок, укладений 12 травня 2018 року між ОСОБА_4 , в якості покупця, та ОСОБА_5 , в якості продавця, за ціною 156 000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею, ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , 12 травня 2018 року було укладено усний договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва площею 0,15. Суттєвими умовами вказаного договору була повна оплата за будинок та земельну ділянку в розмірі 156 000,00 грн. (еквівалент 6000 доларів США), та наступний розподіл витрат, пов`язаних з нотаріальним посвідченням договору купівлі - продажу та реєстрацією права власності. Вказує, що нею, як покупцем, були виконані умови усного договору, сплачені вказані суми готівковими коштами продавцю об`єктів нерухомого майна. Про те відвідати нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу зазначених об`єктів в письмовій формі та їх нотаріального посвідчення виявилось неможливим, оскільки ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що спадщину після її смерті ніхто не прийняв. Керуючись ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, з метою реалізації своїх майнових прав та інтересів, вказує, що змушена просити суд визнати дійсним усний договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості, завершеного будівництвом - будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,15 га, для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер :03:002:0194, укладений 12 травня 2018 року між нею, ОСОБА_6 , в якості покупця, та ОСОБА_7 , в якості продавця, за ціною 156 000,00 грн. Також, позивач зазначає, що на момент укладення договору прізвище позивача було ОСОБА_8 , однак розписка оформлена на прізвище ОСОБА_9 у зв`язку з наміром розірвати шлюб і повернути дошлюбне прізвище, наразі позивач уклала новий шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_10 . Позивач вважає обраний спосіб захисту його майнових прав та інтересів належним, вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню, вважає, що суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2023 року її було передано на розгляд судді Щербі Н.Л.

Ухвалою суду від 17 лютого 2023 року в даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року постановлено закрити підготовче провадження по цивільній справі, призначено по справі судове засідання для розгляду справи по суті. З матеріалів слідує, що наступне судове засідання в даній цивільній справі призначено на 11 годину 00 хвилин 21 вересня 2023 року.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 11 вересня 2023 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» на підставі п. 2.3.49 -2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №142/818/23 провадження №2/142/30/23 на підставі того, що Рішенням Вищої ради правосуддя від 05 вересня 2023 року № 867/0/15-23 14 липня 2023 року суддю Піщанського районного суду Вінницької області Щербу Надію Леонідівну відряджено до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області для здійснення правосуддя строком на 1 (один) рік із 11 вересня 2023 року.

Наказом в.о. голови Піщанського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2023 року № 070-к «Про відрядження судді Піщанського районного суду Вінницької області ОСОБА_11 » суддю Щербу Н.Л. відряджено до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області для здійснення правосуддя з відрахуванням зі штату строком на один рік, з 11 вересня 2023 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 вересня 2023 року вказану справу було передано для розгляду судді Гринишиній А.А.

Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року постановлено прийняти до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Піщанської селищної ради Вінницької області про визнання дійсним договору купівлі-продажу, розгляд цивільної справи здійснювати спочатку зі стадії розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 11 червня 2024 року постановлено витребувати у державного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигиди І.В. Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Піщанка.

07 серпня 2024 року державний нотаріус Піщанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигида І.В. надала суду копію спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Піщанка, з матеріалів якої слідує, що спадщину після її смерті прийняла онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 14 липня 2025 року постановлено замінити первісного відповідача Піщанську селищну раду Тульчинського району Вінницької області належними відповідачами ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Також вказаною ухвалою задоволено заяву представника позивача адвоката Близнюка В.В. про залишення позову без розгляду в частині вимог до Піщанської селищної ради, та встановлено відповідачам строк у п`ятнадцять днів з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на заяву про зміну підстав позову разом з усіма доказами.

В судове засідання 11 лютого 2026 року позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Близнюк В.В. не з`явились, представником позивача на адресу суду подано заяву, в якій просив провести судове засідання у його та позивача відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також подав письмову позицію, в якій зазначив, що позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним усного договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :03:002:0194, укладеного 12 травня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за ціною 156 000 грн. Договір не був нотаріально посвідчений з об`єктивних причин, оскільки продавець померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що унеможливило подальше нотаріальне посвідчення правочину. Обґрунтовуючи правову позицію, представник позивача послався на положення частин 1, 2 статті 220 Цивільного кодексу України, відповідно до яких у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору та за умови досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов, підтвердженої письмовими доказами, а також повного або часткового виконання договору, суд має право визнати такий договір дійсним без необхідності його подальшого нотаріального посвідчення. Також зазначено норми частини 3 статті 640 та статті 657 Цивільного кодексу України, які визначають момент укладення договору та вимоги до форми договорів щодо нерухомого майна, а також частину 4 статті 25 Цивільного кодексу України, згідно з якою цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті, що підтверджує неможливість нотаріального посвідчення договору після смерті продавця. Крім того, враховано положення статті 328 Цивільного кодексу України щодо презумпції правомірності набуття права власності. Представник позивача зазначає на обов`язковості врахування судами правових висновків Верховного Суду відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також на усталену судову практику, зокрема правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 06 вересня 2017 року (провадження № 6-1288цс17), 04 березня 2019 року (справа № 665/2266/16-ц), 07 серпня 2020 року (справа № 528/726/18), 18 серпня 2021 року (справа № 305/1468/16-ц), 07 грудня 2022 року (справа № 142/119/20) та 29 вересня 2025 року (справа № 142/681/23), а також практику Європейського суду з прав людини щодо принципу правової визначеності (справа DIYA 97 v. Ukraine). З огляду на викладене, представник позивача вказав, що наявні всі передбачені законом умови для застосування частини другої статті 220 Цивільного кодексу України та визнання спірного договору купівлі-продажу дійсним як належного способу захисту цивільних прав та інтересів позивача. З огляду на це представник позивача просить визнати дійсним усний договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , вартістю 81381,00 грн. та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,15 га, для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер :03:002:0194, вартістю 190830,00 грн. укладений 12 травня 2018 року між ОСОБА_4 , в якості покупця, та ОСОБА_7 , в якості продавця, за ціною 156 000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала на адресу суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Крім того, під час надання особистих пояснень у справі ОСОБА_2 повідомила суд, що не має наміру оформляти спадкові права на спірний житловий будинок у нотаріальному порядку, на майно не претендує та не вважає себе власником вказаного об`єкта нерухомості.

Відповідач ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилась, подала на адресу суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Під час надання особистих пояснень ОСОБА_12 зазначила, що спадщину після смерті ОСОБА_7 не приймала, будь-яких спадкових прав на спірне майно не набула, претензій до позивача чи інших учасників справи не має та спору щодо належності вказаного майна не вбачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі наданих суду та досліджених під час судового розгляду доказів, зокрема розписки від 12 травня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_7 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримала від ОСОБА_4 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_4 , грошові кошти в сумі 6 000 доларів США як оплату за продаж належного їй житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,15 га. Розпискою також підтверджено домовленість сторін про рівний розподіл витрат на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, передачу покупцеві технічного паспорта на будинок і державного акта на землю, а також відсутність у продавця будь-яких претензій до покупця щодо ціни чи переданих документів. (а.с.19).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 07 червня 2018 року ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 07 червня 2018 року вчинено відповідний актовий запис № 24 (а.с.12).

Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_5 , долученої до позовної заяви, встановлено, що власником зазначеного будинку була ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Піщанською державною нотаріальною конторою 17 вересня 1981 року за реєстровим № 829.

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 17 вересня 1981 року, посвідченого нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 829, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_15 продала, а ОСОБА_7 придбала цілий житловий будинок АДРЕСА_5 , розташований на колгоспній земельній ділянці площею 0,15 га. 28 вересня 1981 року зазначений житловий будинок було зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_5 (а.с. 1316).

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2013 року, копія якого долучена до позовної заяви, було встановлено факт, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 (колишній номер 39) належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18).

Згідно з копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 917573, виданого 27 квітня 2010 року Піщанською селищною радою Піщанського району Вінницької області, ОСОБА_7 , яка проживає в АДРЕСА_1 , на підставі рішення 9 сесії 23 скликання місцевої ради від 12 січня 2000 року є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої в АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного та дачного будівництва, кадастровий номер :03:002:0194 (а.с. 20).

З документів, що містяться у спадковій справі № 47/2018, заведеної після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію якої надано на виконання ухвали суду, встановлено, що зазначену спадкову справу було відкрито 09 червня 2018 року державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори на підставі заяви ОСОБА_2 від 09 червня 2018 року про прийняття спадщини після смерті її баби ОСОБА_7 . У матеріалах справи зазначено про наявність спадкоємця за законом ОСОБА_16 , а також про відсутність осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, того ж дня, 09 червня 2018 року, до Піщанської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_16 , у якій він відмовився від належної йому частки спадкового майна після смерті матері ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 .

Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 жодній особі, у тому числі ОСОБА_2 , не видавалося, що підтверджується матеріалами спадкової справи та копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 52225694 від 09 червня 2018 року (а.с. 180193).

Таким чином, на підставі досліджених судом доказів установлено, що 12 травня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено усний договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Розпискою ОСОБА_7 від 12 травня 2018 року підтверджується факт отримання нею від ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 6 000 доларів США як оплати за продаж належних їй житлового будинку та земельної ділянки.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У разі, якщо правочин вчинений без дотримання вимог щодо його форми він може кваліфікуватися як: (а) нікчемний, у випадку якщо встановлений такий наслідок недотримання письмової форми на рівні закону (наприклад, ч. 2 ст. 1055, ч. 1 ст. 1257 ЦК); (б) неукладений (невчинений) в тому разі, коли недійсність за недотримання вимог щодо форми не встановлено, але відповідний договір повинен вчинятися в письмовій формі і сторона правочину не виявляла свою волю для вчинення правочину (наприклад, не підписала правочин); (в) вчинений, але заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК).

Під час розгляду судом встановлено, що договір купівлі-продажу на житловий будинок та земельні ділянки між сторонами не укладався у належній формі, тобто письмова форма договору не дотримана, а відтак в силу приписів статті 657 ЦК України такий договір є нікчемним.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України тощо), та оспорюванні - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Таким чином, договір купівлі-продажу житлового будинку, про який зазначає позивач, не відповідає письмовій формі, а тому є нікчемним в силу закону, який не вимагає визнання його таким в судовому порядку. Розписка, що міститься в матеріалах справи, не є договором купівлі-продажу, оскільки не містить істотні умови, що притаманні такому договору.

Враховуючи викладене, надану позивачем розписку не можна вважати договором купівлі-продажу житлового будинку, оскільки вона не містить усіх істотних умов договору та не відповідає вимогам письмової форми, передбаченим статтями 205, 208, 657 Цивільного кодексу України.

Враховуючи ці обставини, а також визнання в судовому засіданні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , що свідчить про відсутність спору про право, суд керується принципами, закріпленими у статті 2 ЦПК України. Відповідно до них, суд та учасники процесу зобов`язані діяти з метою справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду цивільних справ для ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і інтересів фізичних та юридичних осіб, а також інтересів держави.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що пред`явлення позову позивачем ОСОБА_1 до Піщанської селищної ради та в подальшому до ОСОБА_2 , та ОСОБА_12 було спрямоване виключно на юридичне оформлення переходу права власності на нерухоме майно до позивача через рішення суду, а не на вирішення спору про право.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як встановлено під час розгляду справи спадкоємцями на її майно є її син ОСОБА_16 та онуки, рідні сестри ОСОБА_2 і ОСОБА_12 . Згідно зі статтями 12161223, 1266, 12681269, 1297 ЦК України спадкування є переходом прав і обов`язків померлого до спадкоємців за заповітом або за законом; право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. Онуки спадкодавця успадковують за правом представлення частку, яка належала б їхньому батькові (сину спадкодавця), якби він був живим на час відкриття спадщини. Спадкоємець має право прийняти або не прийняти спадщину; той, хто проживав із спадкодавцем, вважається таким, що прийняв її, якщо не заявив про відмову, а інші подають заяву нотаріусу.

Таким чином, право спадкоємців на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (за законом чи за заповітом), яке видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що до складу спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_7 , входять житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані в АДРЕСА_5 , а також, що відповідач ОСОБА_2 у шестимісячний термін після смерті ОСОБА_7 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті своєї баби.

Разом з тим, у справі відсутнє свідоцтво про право на спадщину або будь-які інші документи, які б підтверджували право відповідача ОСОБА_2 на спадщину після смерті її баби ОСОБА_7 , а саме на будинок та земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_12 спадщину після смерті баби не приймала, зокрема і в спосіб постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Також з матеріалів спадкової справи вбачається наявність спадкоємця першої черги ОСОБА_16 , який від спадщини відмовився.

Окрім того, у справі відсутні відомості, що відповідачем ОСОБА_2 , як спадкоємцем, який подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в складі якої є нерухоме майно, вжито заходів до оформлення спадщини на це майно та на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Разом з тим, однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення факту, що одна із сторін безповоротно ухилилася від нотаріального посвідчення правочину, а інша сторона з будь-яких причин втратила можливість його нотаріально посвідчити.

Водночас позивач не довів наявності таких обставин, оскільки сам факт смерті продавця, ОСОБА_7 , не є ухиленням і не відповідає ознакам, передбаченим цією нормою.

У даному випадку укласти договір купівлі-продажу житлового будинку можна лише з особою, яка успадкувала майно, а не з тією, що померла до нотаріального посвідчення правочину. Це виключає застосування положень частини другої статті 220 ЦК України, проте не позбавляє позивача права законним способом нотаріально оформити правочин, уклавши договір купівлі-продажу з відповідачем.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, провадження № 6-1288цс17, викладено правовий висновок про те, що однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, усна домовленість між сторонами щодо купівлі-продажу житлового будинку не відповідає письмовій формі та була укладена без дотримання обов`язкових вимог чинного на момент її вчинення законодавства щодо нотаріального посвідчення. Доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору у матеріалах справи не міститься.

На підставі досліджених судом доказів та встановлених судом обставин, враховуючи відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , та ОСОБА_12 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 13, 80, 51, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 203, 206, 220, 640, 657, 1216-1218, 1220-1223, 1268, 1269, 1297 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Піщанський районний суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Дата складення повного судового рішення 13 лютого 2026 року.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; ОСОБА_12 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Суддя: