Справа № 136/316/25
Провадження № 22-ц/801/293/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 рокуСправа № 136/316/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Берегового О.Ю., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 136/316/25 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 11.11.2025, ухвалене у складі судді Шпортун С.В. в приміщенні суду в м. Липовець, -

в с т а н о в и в :

21.02.2025 Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому, з урахування заяви про усунення недоліків позовної заяви /а. с. 23-24, 28-30, 100-113/ просило : (1) стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором № 023/7062052-СК від 30.09.20219 про надання споживчого кредиту, яка становить 118980,62 грн, в тому числі : заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 94160,59 грн; заборгованість по відсоткам (в тому числі прострочені) 24820,03 грн.; (2) стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» понесені позивачем судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.09.2019 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 було укладено заяву - договір № 023/7062052-СК, за умовами якого позичальнику було надано кредит строком користування до 28.09.2025, а також на виконання умов договору позичальнику відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 . Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, утім в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач допустила заборгованість, яка станом на 4.12.2024 становить 118980,62 грн., яка складається з наступного: 94160,59 грн заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 24820,03 грн заборгованості по процентам (в т.ч. прострочена), які у добровільному порядку не погашає.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 11.11.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Таскомбанк» подано апеляційну скаргу (вх № 14099/25-вх), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить : (1) скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги; (2) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не надав оцінки змісту заяви № 023/7062052-СК, в якій ОСОБА_2 зазначила, що вона ознайомилась із публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами Таскомбанку, просила відкрити рахунок у гривні, сума бажаного кредиту 90313,43 грн картка з № НОМЕР_2 . Акцептує публічну пропозицію АТ «Таскомбанк»; позивачем надано Типову форму публічної пропозиції АТ «Таскомбанк»; Публічні пропозиції та Тарифи банку зберігаються на офіційному сайті Банку, в розділі «Архіви» і є чітко визначеними на момент укладення заяви-договору; сторони у письмовій формі досягли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру, підстав і порядку нарахування процентів.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце її розгляду.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша, четверта статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

30.09.2019 ОСОБА_2 виявила намір на укладення кредитного договору із АТ «Таскомбанк», у зв`язку із чим підписала заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції в АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №023/7062052-СК /а. с. 9/.

Зі змісту вказаної заяви №023/7062052-СК встановлено, що ОСОБА_2 зазначила у ній свої персональні дані та вказала, що ознайомившись з публічною пропозицією АТ «Тасомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами Таскомбанк просила відкрити рахунок у гривні, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Велика п`ятірка», тип MasterCard Word миттєва, сума бажаного кредитного ліміту 90313,43 грн. картка з № НОМЕР_2 . Акцептує публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб що розміщено на сайті www.tascombank.com.ua. Вказана заява підписана особисто ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 /а. с. 10/.

Згідно з Паспортом споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка» /а. с. 13/, «Таскомбанк» було надано позичальнику інформацію за кредитним договором та визначено суму ліміту/кредиту - до 100000 грн., строк кредитування - 12 місяців, реальну річну процентну ставку за кредитом: 44,70 % річних.

Відповідно до Типової форми публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб /а. с. 31-97/, де у п.2.2. зазначено, що банк відкриває клієнту поточний рахунок з платіжною карткою на строк та умовах визначених заявою договором за продуктом банку та цими правилами /а. с. 55 на звороті/.

На виконання вимог ухвали від 14.07.2025 позивачем надано докази у вигляді виписки по особовим рахунках кредитного договору № 023/7062052-СК з 30.09.2019 по 04.12.2024, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_3 користувалась грошовими коштами та вносила їх на погашення заборгованості, у тому числі на погашення відсотків /а. с. 165-177/.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги встановлено, що станом на 4.12.2024 у відповідача утворилась заборгованість в сумі 118980,62 грн., яка складається з наступного: 94160,59 грн. - заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 24820,03 грн заборгованості по процентам (в т.ч. прострочена).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, позивачем не доведено погодження з відповідачем розміру процентів, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20 виснував, що Паспорт споживчого кредиту не є формою правочину, а лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. У паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Звертаючись до суду із позовом, АТ «Таскомбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором № 023/7062052-СК від 30.09.20219 про надання споживчого кредиту, яка становить 118980,62 грн, в тому числі : заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 94160,59 грн; заборгованість по відсоткам (в тому числі прострочені) 24820,03 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Пропозицію було представлено в такій редакції відповідачеві, вона їх розуміла та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції в АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб «023/7062052-СК, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо порядку погашення заборгованості. Зібрані у справі докази вказують на те, що банком не надано належних та допустимих доказів погодження сторонами умов кредитування щодо розміру процентної ставки, строку кредитування при підписанні заяви № 023/7062052-СК від 30.09.2019, відтак нарахування банком процентів за користування кредитом у розмірі 24820,03 грн є недоведеними. Враховуючи розмір обумовленого у договорі кредиту та внесення відповідачем на його погашення грошових коштів (170995,83 грн процентів) місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 повернула АТ «Таскомбанк» отриманий кредит.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція, що розміщена на офіційному сайті позивача змінювалась з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Пропозицію у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, надана банком Публічна пропозиція не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наявність можливих змін в подальших редакціях Тарифів Банку не заперечує у своїх доводах і апелянт, вказуючи про це в апеляційній скарзі. Та обставина, що розрахунок заборгованості та виписка по рахунку містять незмінну процентну ставку за лімітом кредитування не спростовують доводів відповідача та висновків суду про відсутність в умовах договору погодженого між сторонами розміру відсотків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 11.11.2025 у даній справі залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: О. Ю. Береговий

В. В. Оніщук

Повний текст постанови складено 13.02.2026