Справа № 589/1800/25
Провадження № 2/589/741/26
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Курбанової А.Р.,
за участю: секретаря судового засідання Поронько Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом Шосткинської міської ради до ОСОБА_1 за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
18.04.2025р. Шосткинська міська рада звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач більше 20 років за адресою реєстрації не проживає, квартирою не опікується, оскільки проживає в іншій країні, де саме не відомо, зв`язку з ним немає, поштову кореспонденцію на вказаний адрес не отримує, ремонти в квартирі не робить, комунальні платежі не сплачує, що створює перешкоди власнику житла, квартиронаймачам та іншим зареєстрованим за даною адресою мешканцям у реалізації в повному обсязі своїх прав, зокрема, права на приватизацію житла. При цьому перешкоди для проживання відповідача у вказаній квартирі відсутні.
У судові засідання представник позивача Шосткинської міської ради не з`явився, подав заяви, в яких позовні вимоги підтримав, а також просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи /а.с.39, 69/.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила задовольнити. Зазначила, що відповідач, який доводиться їй сином виїхав до Росії в 2000 році на заробітки, і з того часу їй невідомо, де він знаходиться, оскільки останній не приїжджає і не телефонує. Перешкод йому для проживання нею не створюється, якщо б він з`явився свідок його би прийняла.
Третя особа ОСОБА_4 в судові засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Третя особа ОСОБА_3 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзив на позов з правовим обґрунтуванням доводів та заперечень не надав.
З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 09 січня 2026 року у відповідності із ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши думку третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 63 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстровано /а.с. 10/
Як вбачається з довідки №24 від 07.04.2025р., виданої КП ПВО «ЕНЕРГІЯ», квартира АДРЕСА_1 станом на 07.04.2025 року не приватизована /а.с.6/.
При цьому, відповідно до довідки №72 від 07.04.2025р., виданої Управлінням комунальної власності Шосткинської міської ради житловий будинок АДРЕСА_2 знаходиться у комунальній власності (обліковується на балансі УЖКГ м.Шостка в оперативному управлінні), тобто відповідно до ст. 5 ЖК Української РСР належить до державного житлового фонду. /а.с.5/.
Згідно з частиною 1 статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Договір найму в письмовій формі щодо користування спірною квартирою у вигляді єдиного документа не укладався. Разом з тим, не укладення його в такій формі не є підставою для твердження про його не укладення чи недійсність, при наявності доказів в підтвердження обставин користування квартирою (проживання, реєстрація, споживання комунальних послуг тощо).
Частиною 1 ст. 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Як вбачається з довідки про склад сім`ї у вказаній квартирі наразі зареєстровані ОСОБА_2 (квартиронаймач), ОСОБА_3 (її чоловік), ОСОБА_4 ( її донька), ОСОБА_5 (її онука), а також, крім інших, з 27.06.2000р. і до тепер зареєстрований син третьої особи ОСОБА_2 - відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 4/.
З наявних в матеріалах справи актів про не проживання громадянина на території Шосткинської міської територіальної громади від 28.12.2023р. та 12.02.2025р., виданих КП «Укржитлкомфорт», вбачається, що ОСОБА_1 з 2000 року і по теперішній час не проживає в квартирі АДРЕСА_1 /а.с.7, 9/.
Вищенаведені обставини узгоджуються із показами свідків.
Так, свідок ОСОБА_6 (сусідка відповідача, третіх осіб) в судовому засіданні 20.11.2025р. суду повідомила, що в даний будинок заселилась ще в 1986 році, зазначила, що ОСОБА_7 (відповідача) пам`ятає ще в дитинстві. Після 1990 року його не бачила. Знає, що він йшов в армію, після того свідок його не бачила. Зазначила, що живе на одному поверсі з ОСОБА_2 , двері в двері. Вказувала на те, що у разі, якщо б відповідач з`явився, вона б про це знала.
Свідок ОСОБА_8 (сусідка відповідача, третіх осіб) в судовому засіданні 20.11.2025р. суду повідомила, що проживала по сусідству з відповідачем. Останній раз його бачила, як він йшов в армію приблизно 30 років тому. Свідку відомо, що він тривалий час проживав на території Росії. Після армії він не повертався. Якби він повернувся, то свідку було про це відомо, оскільки вони проживають в одному будинку і свідок постійно спілкується з батьками відповідача. Жодних перешкод батьки для повернення в квартиру йому не чинили.
Згідно з ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.)
Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.
Виходячи із положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Частиною 3 ст. 71 ЖК Української РСР закріплено перелік випадків, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Згідно з ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Дослідженими доказами підтверджено, що відповідач близько двадцяти п`яти років не проживає у вказаній квартирі, поважності причин такої відсутності протягом всього вказаного періоду судом не встановлено. Жодних доказів, що спростовували б доводи позивача та піддавали б сумніву подані ними докази, відповідачем суду не надано.
Враховуючи, що ОСОБА_1 був на законних підставах зареєстрований у спірному житлі, проте відсутній без поважних причин у цій квартирі понад шість місяців, у суду є підстави для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом.
Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ними та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 71, 72 ЖК Української РСР, ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258-259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 / таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами до Сумського апеляційного суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області А.Р.Курбанова