Справа № 509/500/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

за участю секретаря судового засідання Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Одеського міжрегіонального управління Мінстерства юстиції України про визнання батьківства

ВСТАНОВИВ:

27.01.2026 р. до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківствата про внесення змін до актового запису про народження дитини,зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , громадянин України, змінити прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_5 . Біологічний батько дитини записано зі слів матері, з яким на момент народження сина ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати його батьком дитини - сина ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Херсон. Внести зміни до актового запису № 943 від 14 жовтня 2008 року вчиненого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області про народження дитини - ОСОБА_5 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_1 , та змінити прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

11 лютого 2026 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову з посненнями, які збігаються зі змістом позовної заяви. Зазначає, що дійсно ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 . Дитина з народження вважала його батьком, дитині відомо, хто є біологічним батьком.

26 лютого 2026 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від третьої особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, надійшло клопотання, яким просили розгляд справи проводити без їх участі.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду повідомлялись належним чином.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, наполягали на задоволенні заяви.

Суд дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позиції сторін викладені в позовній заяві та письмовій заяві, приходить до наступного.

Із матеріалів справи судом встановлено, що з літа 2007 року позивач перебував у фактичних подружніх стосунках з відповідачем, без реєстрації шлюбу. Вони разом проживали та вели спільне господарство. Вони проживали за адресую: АДРЕСА_1 . Сторони мешкали разом близько одного року. Від спільного проживання відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину ОСОБА_5 , народження якого зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 943 від 14 жовтня 2008 року.

Позивач є біологічним батьком дитини, оскільки дитина народилася від їхнього спільного проживання та інтимних відносин. Позивач визнає своє батьківство, бажає продовжувати реалізовувати батьківські права та виконувати батьківські обов`язки.

Той факт, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 є дійсно біологічним сином позивача підтверджують матеріали цивільної справи.

Батько дитини в свідоцтві про народження дитини записаний зі слів матері на підставі ст. 135 СК України.

Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК Україниприймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 2, 3 ст. 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Європейський суд з прав людини, зокрема, ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги заяви сторін, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог суд приходить до висновку про доведеність факту батьківства, а тому позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини щодо даних про батька підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 128, 134 СК України, ст.ст.12, 13, 19, 81, 133, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Одеського міжрегіонального управління Мінстерства юстиції України про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у місті Херсон, актовий запис про народження № 943 від 14 жовтня 2008 року, внесений Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області.

Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народилася у місті Херсоні, актовий запис № 943 від 14 жовтня 2008 року, внесений Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України; змінити прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », залишити запис мати дитини - ОСОБА_2 без змін, залишити по батькові дитини « ОСОБА_6 » без змін та видати нове свідоцтво про народження дитини.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кочко В.К.