Справа № 945/1118/25
Номер провадження 2/482/27/2026
РІШЕННЯ

Іменем України

11 лютого 2026 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Кічули В.М., за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 376196, укладеним 23.10.2018 року між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна».

12.04.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, за яким до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до ОСОБА_1 за вказаним вище договором.

25.07.2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс».

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору, відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань, у неї перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 16760,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - основного бору, 2160,00 грн. - борг за процентами та 10200,00 грн. - борг за пенею і штрафами, які позивач просив стягнути з відповідачки разом із 3664,82 грн. - інфляційних втрат, 1509,78 грн. - трьох відсотків річних, та судовими витратами, які складаються із судового збору та витратами на професійну правничу допомогу.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив про задоволення позову та про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, правом подання відзиву не скористалися. Раніше судом, в задоволення клопотання представника відповідача, тричі відкладався розгляд даної справи, однак жодних заперечень щодо позову до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

23.10.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено індивідуальну частину договору № 376196 про надання фінансового кредиту, за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 4000,00 грн. (п. 1.1 Договору); відсотками за користування кредитом у розмірі 27,00% від суми кредиту або 1080,00 грн. (п. 1.3 Договору); зі строком дії договору: 30 днів (п. 1.4 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору, сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 0.9 % (нуль кома дев`ять процентів) від суми кредиту за кожний день користування кредитом (328,50 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору.

Відповідно до п. 3.4 Договору, у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. При цьому Клієнт розуміє та надає згоду Товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору.

Відповідно до п.п. 4.3, 4.4 Договору, у випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом 3 (трьох) днів, після закінчення визначеного пунктом 1.4. цього Договору строку користування кредитом, пеня та/або штраф за несвоєчасне виконання Клієнтом зобов`язань за договором не нараховується.

У випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству:

- пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів;

- на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн.;

- на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.

При цьому вказаний Договір, разом із Додатком № 1 до нього, що є графіком розрахунків, підписано відповідачкою електронно-цифровим підписом.

Крім того факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Вей Фор Пей» від 07.05.2025 року вих. № 5590-ВП, відповідно до якої 23.10.2018 року було здійснено переказ 4000,00 грн. на картку НОМЕР_1 .

Відповідно до картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) за договором № 376196 від 23.10.2018 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 16760,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - основного бору, 2160,00 грн. - борг за процентами та 10200,00 грн. - борг за пенею і штрафами.

12.04.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, до якого, в тому числі, додатковою угодою № 12 від 18.02.2019 року було внесено зміни, та за яким до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до ОСОБА_1 за вказаним вище договором.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 376196 (номер у реєстрі 1161).

25.07.2024 року рішенням загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» змінено назву товариства на товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс».

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір № 376196 від 23.10.2018 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 16760,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - основного бору, 2160,00 грн. - боргу за процентами, 10 200,00 грн. - пені та 400,00 грн. штрафу, підлягають до задоволення, так-як доказів сплати заборгованості або спростування долученого позивачем розрахунку відповідачем не надано, відсотки нараховані в межах строку кредитування - за період з 23.10.2018 року по 21.11.2018 року і за визначеною в договорі відсотковою ставкою; штрафні санкції передбачені умовами договору, та їх нарахування проведено у визначений в ньому спосіб та строки і за встановленою відсотковою ставкою.

Щодо стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних.

Позивачем, у позовній заяві наведено розрахунок інфляційних збитків та трьох відсотків річних, у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якого за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року заборгованість відповідача за інфляційними збитками складає 3664,82 грн., а за трьома відсотками річних 1509,78 грн., які нараховані на загальну суму заборгованості 16760,00 грн., які включають в себе окрім тіла заборгованості та процентів також і заборгованість за пенею і штрафами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються.

Три відсотка річних є самостійними компенсаційними, а не штрафними виплатами, а тому стягуються поряд з пенею, яка є видом неустойки (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17), а інфляція розраховується шляхом множення суми простроченого зобов`язання на індекс зростання споживчих цін за прострочений період (постанова Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19).

У зв`язку із викладеним суд не може погодитися із наведеним позивачем розрахунком інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахування яких проведено в тому числі і на штрафні санкцій (штраф та пеню), а тому вважає за необхідне стягнути з відповідачки 1346,97 грн. - інфляційних втрат та 554,91 грн. - трьох відсотків річних, розрахованих за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року із суми 6160,00 грн., яка складається із основного боргу та боргу за процентами.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

10 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У іншій постанові у справі № 922/3812/19 від 09 грудня 2021 року Верховний Суд зробив висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 07 листопада 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Надаючи оцінку витратам по окремим позиціям у звіті про надання правової допомоги суд звертає у вагу на наступне.

22.03.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» було укладено договір № 33 про надання правової допомоги.

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», вартість підготовки позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості складає 5000,00 грн.

Враховуючи типовість для позивача та його представника поданого позову і наданих до суду доказів, суд приходить до висновку, що заявлені витрати на правничу допомогу є не співрозмірними зі складністю справи, витраченим адвокатом часом та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд приходить до висновку що заява про компенсацію судових витрат підлягає задоволенню частково на суму 4000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2060,98 грн. судового збору, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог (85,08%).

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 280-289 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (, 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8), заборгованість за договором № 376196 від 23.10.2018 року, у розмірі 18661,88 (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят одна гривня 88 копійок) грн., з яких: 4000,00 грн. - сума основного боргу, 2160,00 грн. - сума боргу за процентами, 10200,00 грн. сума пені, 400,00 грн. сума штрафу, 1346,97 грн. - інфляційних втрат та 554,91 грн. - трьох відсотків річних.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (, 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) 4000,00 (чотири тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (, 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) 2060,98 (дві тисячі шістдесят гривень 98 копійок) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя В.М. Кічула