КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.26 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницькоїобласті у складі:

головуючої-судді Дурач О.А.

за участю секретаря Блащук Н.І.

представника відповідача Максимець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Козятин Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (адреса для листування: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4), представник позивача Грибанов Денис В`ячеславович (адреса: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4) до ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

08.09.2025 р. позивач звернувся до суду з зазначеною заявою. Провадження у справі відкрито 09.09.2025 р. За клопотанням відповідача розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням та викликом сторін.

Короткий зміст вимог заяви

19.06.2024 р. між ТОВ «Оптимальні кредити» та відповідачем укладено договір позики № 659006859. Згідно з умовами Кредитного договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором, утворилась заборгованість.

20.03.2024 між ТОВ «Оптимальні кредити» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 20/0324-01, у відповідності до умов якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, що визначені цим договором. Відповідно до реєстру боржників № 8 від 21.08.2024 р. до договору факторингу 20/0324-01, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 659006859.

27.02.2025 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, що визначені цим договором. Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 27.02.2025 р. до договору факторингу 20/0324-01, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 659006859 в сумі 18694,42 грн. з яких: 5005 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 11186,92 грн. -заборгованість по процентам, 2502,50 грн. - неустойка.

Просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати.

Позиція відповідача

Відповідач позовні вимоги не визнав, згідно відзиву від 19.09.2025 р., вважає договір факторингу фіктивним.

Згідно відповіді на відзив від 29.09.2025 р., позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог, вважаючи їх обґрунтованими, а доводи відповідача безпідставними.

Процедура судового розгляду

Представник позивача та відповідач не з`явились в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача (у т.ч. в позовній заяві) просив проводити розгляд справи за його відсутності, інтереси відповідача забезпечені участю його представника ОСОБА_2 в судовому засіданні, який, з огляду на категорію та малозначність даної справи, допущений судом для участі в її розгляді.

В судовому засіданні представник відповідача Максимець В.І. просив відмовити в задоволенні позову, зазначив, що кредитний договір та договори факторингу містять ознаки фальсифікації, його відповідачем кредитні договори не укладались, грошові кошти не перераховувались. Підпис на кредитному договорі ОСОБА_1 не ставив, з його умовами не погоджувався.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне.

19.06.2024 р. між ТОВ «Оптимальні кредити» та відповідачем укладено договір позики № 659006859. Згідно з умовами Кредитного договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Згідно п. 2.1. договору, встановлений кредитний ліміт 7500 грн., кінцева дата виплати кредиту 19.06.2029 р. (п. 7.3), базова проентна ставка 1,500 відсотків в день після 21.08.2024 р. 1% в день (п.8.3), строк дії договору 5 років або дата його дострокового розірвання (п. 11.1).

Також, позивачем надано розрахунок за договором позики № 659006859, загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить в сумі 18694,42 грн. з яких: 5005 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 11186,92 грн. -заборгованість по процентам, 2502,50 грн. - неустойка.

20.03.2024 між ТОВ «Оптимальні кредити» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 20/0324-01, у відповідності до умов якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, що визначені цим договором.

Суд звертає увагу, що кредитний договір із відповідачем укладено 19.06.2024 р., договір факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено 20.03.2024 р., тобто за три місяці до укладення кредитного договору з відповідачем. При цьому, реєстру боржників, реєстру прав вимоги, тощо, позивачем до суду не надано.

Отже, не встановлено та не підтверджено належним чином перехід права вимоги від ТОВ «Оптимальні кредити» до ТОВ «Таліон Плюс». І хоча дійсно, 27.02.2025 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, що визначені цим договором, але доказів переходу прав вимоги до позивача по кредитному договору № 659006859, до позивача суду не надано у зв`язку з не підтвердженням переходу права вимоги до ТОВ «Таліон плюс».

Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Також суд приймає до уваги, що у статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти по кредитному договору, не повернув їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу.

При цьому слід врахувати, що за змістом частини 6 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» акцептом пропозиції укласти договір в електронній формі є відповідь особи, якій адресована пропозиція його укласти, про її прийняття надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийнятім такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно з пунктом 1 статті 9 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

В процесуальному аспекті, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Суду не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права вимоги до позивача за спірним кредитним договором, реєстр боржників № 8 від 21.08.2024 р. до Договору факторингу № 20/0324-01, на який позивач посилався в позовній заяві, суду не надавався. Вказане є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а тому іншим аргументам сторін оцінка не надається.

Висновки суду за результатами розгляду позову

Оцінюючи та проаналізувавши надані суду докази, суд прийшов до висновку, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження переходу прав вимог від ТОВ «Оптимальні кредити» до ТОВ «Таліон Плюс» по кредитному договору № 659006859, та, відповідно, й до позивача ТОВ «ФК «ЕАПБ», а тому не знайшло свого підтвердження порушення прав позивача діями відповідача ОСОБА_1 . Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 19, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (адреса для листування: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4), представник позивача Грибанов Денис В`ячеславович (адреса: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4) до ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скаргив сіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набираєзаконноїсилипісляповернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщоапеляційнаскарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 16.02.2026 р.

Суддя: О.А. Дурач