РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4576/25

номер провадження 2/695/818/26

09 березня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

представника відповідача Нечипоренко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Золотоноша у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» (далі позивач) з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.12.2016 ОСОБА_1 уклала з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІДЕЯ БАНК» кредитний договір № Z71.225.72645, за умовами якого Банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 27 582 грн 50 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його з процентними платежами, які на день укладання договору становлять 15,5000 % і комісіями, згідно з умовами Договору кредиту та Додатками до даного договору). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, натомість позичальник свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 15.11.2023 у розмірі 87 425 грн 42 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом у сумі 28 582 грн 50 коп. та заборгованості за відсотками у сумі 58 842 грн 92 коп. Згідно із Договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ІДЕЯ БАНК» відступило ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» право вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором № Z71.225.72645, у якому Відповідач виступає Позичальником. Таким чином ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» набуло право вимоги до Відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним Договором. Після переходу права вимоги від первісного кредитора АТ «ІДЕЯ БАНК» до Позивача, Відповідач здійснила часткову оплату заборгованості у сумі 1 000 грн 00 коп. на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ». Станом на дату подання позовної заяви загальна сума заборгованості Відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 за кредитним договором Z71.225.72645 складає 86 425 грн 42 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом у сумі 27 582 грн 50 коп. та заборгованості за відсотками у сумі 58 842 грн 92 коп.

Одночасно з позовом представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів в АТ «ІДЕЯ БАНК».

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

17 грудня 2025 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, у якому вона просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ», посилаючись на наступне. Представник вказує, що у пункті 5.5 кредитного договору сторони погодили, що строк позовної давності за цим Договором, у тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється Сторонами тривалістю у 3 (три) роки, позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно з Графіком щомісячних платежів (Розділ 6) до Договору, строк погашення кредиту за кредитним договором № 271.225.72645 настав наступного місяця, а саме: 09 січня 2017 року в день не здійснення Позичальником першої оплати по поверненню позики, а тому, відповідно до пункту 2.8. Договору, АТ «ІДЕЯ БАНК» могло надіслати вимогу Банку про дострокове повернення кредиту. Отже, представник відповідача вважає, що право вимоги в АТ «ІДЕЯ БАНК» повернути заборгованість, настало саме з 09 січня 2017 року. Крім того, представник відповідача зазначила, що ОСОБА_1 не укладала з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» жодних договорів позики чи то кредитних договорів і не давала згоди на відступлення права вимоги за кредитним договором № 271.225.72645, a тому Позивач не може бути новим кредитором за вищевказаним Договором.

29 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, від представника відповідача, у якому вона зазначила, що відзив подано представником відповідача поза строками визначеними судом, а тому просить суд залишити його без розгляду. Щодо твердження Відповідача про неповідомлення його про перехід права вимоги, представник позивача, посилаючись на постанову Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №910/9828/17, зазначила, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. Крім того, зазначила, що згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Представник позивача ствердила, що матеріали справи містять досудову вимогу, направлену на адресу ОСОБА_1 та доказ її направлення. Щодо доводів Відповідача про сплив строку позовної давності, представник позивача вказала, що Верховний Суд у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли в особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті, мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права, перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Крім того, зазначила, що Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав до 30.06.2023, а Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Отже, запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Також, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, представник позивача вважає, що звертаючись до суду з даним позовом 09.10.2025, строк позовної давності не сплив, оскільки на період з 09.12.2021 до 04.09.2025 був продовжений у зв`язку із запровадженням в Україні карантину та військового стану.

У судове засідання позивач явку свого представника не забезпечив, згідно з прохальною частиною позовної заяви, представник позивача просить здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечувала, посилаючись на сплив строку позовної давності. Факт укладення кредитного договору представник відповідача не заперечувала.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що 09.12.2016 ОСОБА_1 уклала з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІДЕЯ БАНК» кредитний договір № Z71.225.72645 (далі договір), за умовами якого Банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 29 999 грн 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців.

Згідно з пунктом 1.3 договору, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,50% (Маржу Банку).

Пунктом 1.4 договору встановлено, що станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9.50%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15.0000%.

Відповідно до пунктів 1.8-1.9 договору, максимальний розмір, до якого може бути збільшена змінювана процентна ставка за кредитом, протягом всього строку кредитування становить 60% річних. Позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, погоджується на ці ризики.

Згідно з пунктом 1.11 договору, за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до пункту 4.2.4 договору, банк має право у будь-який спосіб розкривати третім особам (в тому числі, але не виключно: органам державної влади та місцевого самоврядування, контрагентам (партнерам) Банку, які були та/або будуть залучені останнім на договірній основі, акціонерам Банку, їх пов`язаним особам, професійним аудиторам, членам сім`ї (родичам), роботодавцям Позичальника, Іншим особам) інформацію про Позичальника, що містить банківську таємницю (в тому числі інформацію щодо кредитних операцій, стан та розмір заборгованості перед Банком тощо), персональні дані Позичальника. Дане право надається Банку з метою стягнення заборгованості з Позичальника за кредитом, відступлення права вимоги за Договором, проведення аудиторської чи іншої перевірки, захистом прав та охоронюваних законом інтересів Банку, реалізації повноважень Банку як кредитора, а також в інших випадках, передбачених законодавством України.

Вказаний кредитний договір ОСОБА_1 підписала власноручним підписом.

Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту, наданим АТ «ІДЕЯ БАНК», а також ордером-розпорядженням про сплату страхового платежу, підстава: «договір № Z71.225.72645 від ОСОБА_1 ».

Нарахування АТ «ІДЕЯ БАНК» відсотків за користування кредитними коштами, відповідно до умов кредитного договору, підтверджується наданим АТ «ІДЕЯ БАНК» на виконання ухвали суду від 13.10.2025 розрахунком заборгованості за кредитним договором № Z71.225.72645, з якого також вбачається часткова сплата відповідачем кредитної заборгованості, а саме: 06.01.2017, 09.01.2017, 11.04.2017 та 10.06.2019.

Відповідно до наданого АТ «ІДЕЯ БАНК» розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z71.225.72645 заборгованість відповідача становить 87 425 грн 42 коп., з яких: 28 582 грн 50 коп. прострочений борг, 16 261 грн 90 коп. прострочені проценти та 42 581 грн 02 коп. прострочена плата за обслуговування кредиту.

15 листопада 2023 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» було укладено договір факторингу №15/11/23, відповідно до умов якого за цим Договором Клієнт відступає Фактору, в Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу, права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору.

Укладення договору факторингу підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді №1 від 15.11.2023, платіжною інструкцією №889 від 16.11.2023 (призначення платежу: Оплата згідно договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 без ПДВ).

Відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z71.225.72645 від 09.12.2016 у сумі 87 425 грн 42 коп. підтверджується витягом з друкованого реєстру боржників до договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023.

З наданої ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» довідки за заборгованістю боржника ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість за договором № Z71.225.72645 від 09.12.2016 складає 86 425 грн 42 коп., з яких: 27 582 грн 50 коп. заборгованість за основним боргом та 58 842 грн 92 коп. заборгованість за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача.

Станом на день звернення до суду заборгованість за кредитним договором не погашена.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

У силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 626 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір № Z71.225.72645 від 09.12.2016, укладений між первісним кредитором та ОСОБА_1 підписано власноручним підписом позичальника, що підтверджується наданими позивачем копіями кредитного договору.

Крім цього, у вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту, а також наявний графік платежів.

Суд звертає увагу на те, що умови договору до нього є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України , зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Нарахування відсотків за користування кредитними коштами, згідно з умовами договору, підтверджується наданим АТ «ІДЕЯ БАНК» розрахунком заборгованості за кредитним договором № Z71.225.72645.

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Передача прав вимоги, безпосередньо до відповідача, підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді №1 від 15.11.2023, платіжною інструкцією №889 від 16.11.2023 (призначення платежу: Оплата згідно договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 без ПДВ), а також витягом з друкованого реєстру боржників до договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023.

Щодо твердження представника відповідача щодо неукладення ОСОБА_1 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» жодних договорів позики та кредитних договорів, а також відсутності згоди відповідача на відступлення права вимоги за кредитним договором № 271.225.72645, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 910/9828/17 дійшов висновку, що за загальним правилом заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачипає його інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Наведені норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Згідно із частиною другою статті 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Отже, неповідомлення відповідача про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку сплатити заборгованість за договором.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дослідивши докази надані позивачем на підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача, відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності правовідносин відповідача з позивачем та відсутність заборгованості перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ».

Матеріали справи не містять доказів належного виконання кредитних зобов`язань відповідачем, як на користь первісного кредитора, так і на користь позивача, а тому суд приходить висновку щодо належності позивача у справі та стягнення боргу саме на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ», як нового кредитора.

Крім того, суд відхиляє доводи відповідача про пропуск відповідачем строку позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z71.225.72645 від 09.12.2016, з огляду на наступне.

Верховний Суд у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 вказав, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

У постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

З наданого на виконання ухвали суду від 13.10.2025 АТ «ІДЕЯ БАНК» розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z71.225.72645 від 09.12.2016 вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала оплату кредиту а саме: 06.01.2017, 09.01.2017, 11.04.2017 та 10.06.2019, таким чином, строк позовної давності перервався та почав свій перебіг 10.06.2019.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49,83,84,170,178,179,180,181,185,210,222,253,275,284,325,354,357,360,371,390,393,395,398,407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Надалі, з метою удосконалення норм ГПК України, ЦПК України, КАС України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», в якому зокрема зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IXперелічені всі статті цього Кодексу, які визначають відповідні строки, у тому числі передбачені положеннями статті 257 ЦК України. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року.

Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728,786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові ВС від 13.11.2024 (справа №383/1645/23, провадження №61-12645св24).

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог у цій справі станом на день звернення позивача до суду не спливла, її перебіг був перерваний сплатою відповідачем кредитної заборгованості, а потім зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 12.03.2020 та продовжувався до 30.06.2023. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту, наданим АТ «ІДЕЯ БАНК», а також ордером-розпорядженням про сплату страхового платежу, підстава: «договір № Z71.225.72645 від ОСОБА_1 ».

Доказів на спростовування факту перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , сторона відповідача суду не назвала та не надала.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача за договором Z71.225.72645 складає 86 425 грн 42 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом у сумі 27 582 грн 50 коп. та заборгованості за відсотками у сумі 58 842 грн 92 коп.

При цьому, суд виходить з приписів частини 1, 5 статті 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп.

Керуючись ст.4,12,13,81,141,259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» (04053, Киїївська область, м. Київ, Вознесенський узвіз, 23-А, нежитлове приміщення №35А, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» заборгованість 86 425 (вісімдесят шість тисяч чотириста двадцять п`ять) грн 42 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом у сумі 27 582 (двадцять сім тисяч п`ятсот вісімдесят дві) грн 50 коп. та заборгованості за відсотками у сумі 58 842 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот сорок дві) грн 92 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська