Справа № 203/4114/22
Провадження № 2/0203/12/2026
УХВАЛА

29 січня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в залі суду в місті Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Н.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання представника позивача про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду із клопотанням про витребування доказів, заявлене в усній формі, та письмове клопотання представника позивача про витребування доказів в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Центрального районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

У чергове судове засідання, призначене на 29.01.2026 року, з`явились позивач та її представник, а також представник відповідача.

Представники третіх осіб, належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення чергового судового засідання, подали до суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши думки учасників справи, які з`явились у судове засідання, на підставі положень статей 128, 211, 223 ЦПК України продовжив судове засідання за відсутності представників третіх осіб.

28.01.2026 року представник позивача в системі «Електронний суд» подала до суду письмове клопотання про витребування доказів, в якому просить суд:

- витребувати від відповідача ОСОБА_4 відомості про адресу службового житла, яке йому надав заклад, в якому він працює Дніпровський державний університет внутрішніх справ, та належним чином завірені копії документів, які підтверджують право користування цим житлом його та членів його сім`ї, зокрема, дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог клопотання позивач зазначила, що у провадженні суду перебуває цивільна справа №203/4842/25 за участю тих самих осіб, що і у справі №203/4114/22. Оскільки у цій справі заклад, в якому працює відповідач не є учасником справи, а відомості про місце проживання відповідача впливають на обов`язкову участь органів опіки та піклування того району, в якому перебуває дитина, то відомості про адресу службового житла, в якому проживає ОСОБА_4 , в цій справі мають бути. Позивачу тільки 20.01.2026 року з матеріалів кримінального провадження №0002531 від 26.10.2025 року стало відомо про нове місце проживання ОСОБА_4 , про яке знає відповідач і його адвокат, то під час подання позову у позивача не було необхідності збирати докази щодо місця проживання ОСОБА_4 .

З огляду на те, що відомості про адресу місця проживання відносяться до конфіденційної інформації, відповідно до Закону України «Про інформацію», то самостійне збирання доказів про ці відомості було нерезультативним.

Тому позивач звернулась до суду з клопотанням про витребування доказів.

Під час судового засідання позивач та її представник підтримали вимоги клопотання у повному обсязі та просили суд його задовольнити, пояснивши, що слідча в кримінальному провадженні з`ясувала, що відповідач має житло як працівник МВС. За твердженнями представника позивача, місце проживання відповідача невідоме, як і невідомо, чи проживає разом з ним дитина. Крім того, представник позивача просила суд поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів, оскільки слідча тільки 29.12.2025 року дізналась про наявність у відповідача службового житла, а 20.01.2026 року про це дізналась представник позивача з матеріалів кримінального провадження.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення клопотання сторони позивача про витребування доказів та вважала його необґрунтованим. Оскільки наразі відомо про місце проживання відповідача разом з дитиною в Центральному районі міста Дніпра та представник відповідача підтвердила це у судовому засіданні. Крім того, в матеріалах справи є акт обстеження місця проживання батька разом з дитиною за адресою їх місця реєстрації.

Суд, заслухавши думки та пояснення учасників справи, в межах вирішення клопотання по суті, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми Цивільного процесуального кодекс України (далі ЦПК України), дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що предметом позову є зобов`язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні з малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення можливість перебування малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації: країна АДРЕСА_1 , до дати прийняття Президентом України указу про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях.

Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 14.09.2022 року, серії НОМЕР_1 (повторно).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.11.2025 року, складеного органом опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради за заявою відповідача ОСОБА_4 , останній проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі разом з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 4-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 6, ч. 7, ч. 8, ч. 9 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Відповідно до положень ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Аналіз викладеного вище вказує, що позивач на противагу вимогам ст. ст. 77, 78, 79, 83, 84 ЦПК України не вказала, яке значення мають ці докази для правильного вирішення справи по суті спору, та чи стосуються такі докази предмета спору, обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати. На момент судового розгляду клопотання в матеріалах справи містяться відомості про місце проживання відповідача разом з дитиною в Центральному районі міста Дніпра, за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтвердила і представник відповідача у судовому засіданні. Тому витребування доказів, що не стосуються предмета доказування, суд вважає безпідставним.

При цьому суд враховує те, що за поясненнями представника позивача, стороні позивача стало відомо про надання відповідачу службового житла стороні позивача тільки 20.01.2026 року з матеріалів кримінального провадження №0002531 від 26.10.2025 року, тобто вже під час судового провадження у справі. Тому суд вважає поважними причини пропуску стороною позивача процесуального строку на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду із клопотанням про витребування доказів, заявлене в усній формі, та таким, що підлягає задоволенню, а клопотання сторони позивача про витребування доказів необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 72, 76, 81, 83, 84, 121, 126, 127, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду із клопотанням про витребування доказів, заявлене в усній формі, в цивільній справі №203/4114/22 задовольнити повністю.

Визнати поважними та поновити стороні позивача пропущений процесуальний строк на звернення до суду із клопотанням про витребування доказів в цивільній справі №203/4114/22.

У задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів в цивільній справі №203/4114/22 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складений 05.02.2026 року.

Суддя Ф.М. Ханієва