Справа № 673/127/25
Провадження № 2/191/615/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 березня 2026 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді- Форощук С.А., при секретарі судового засідання - Вехник С.Л., за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Ковпака М.О., представника третьої особи Органу опіки та піклування Деражнянської міської ради Хмельницького району Хмельницької області Стадніка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Деражнянської міської ради Хмельницького району Хмельницької області про позбавлення батьківських прав,
позивачка, звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.03.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. З цього часу ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_4 проживали вдвох та з початку повномасштабного вторгнення у 2022 році переїхала на постійне місце проживання в с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області, де зареєструвались як внутрішньо переміщені особи і проживають станом на сьогодні. З моменту припинення шлюбних відносин, відповідач долею своєї доньки не цікавився, вихованням не займався, за час проживання в Луганській області іноді спілкувався з нею, Після 2022 року спілкування припинилось, ніякої заінтересованості стосовно життя своєї дитини не проявляв, не забезпечував її духовий розвиток, не піклувався про стан її здоров`я. Крім того, наявна заборгованість зі сплати аліментів, які стягнені з відповідача на підставі наказу Старобільського районного суду Луганської області від 12.02.2018 року. З 2022 року ОСОБА_5 навчається в Деражнянському ліцеї №1, проживає з матір`ю. У зв`язку з чим, позивачка просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засідання позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, пояснили, що після розлучення сторін у справі, відповідач фактично самоусунувся від виховання доньки ОСОБА_4 , аліменти на дитину жодного разу не сплачував, іноді спілкувався з донькою, але після переїзду доньки в 2022 році в Хмельницьку область, взагалі припинив спілкування з останньою, жодного раза не телефонував, матеріально не забезпечував, життям дитини не цікавився.
Представник третьої особи в судовому засідання зазначив, що позивачка з донькою проживають в с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області, при прийнятті рішення щодо затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, заслухати думку відповідача не було можливості, у зв`язку з тим, що він зареєстрований на тимчасово окупованій території, при цьому задля забезпечення захисту інтересів дитини, був затверджений висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його доньки ОСОБА_3 .
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, як особа, місце реєстрації якої знаходиться на тимчасово окупованій територій. Правом відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких пояснень щодо суті позову не надав, про поважність причин своїх неявок в судові засідання не повідомляв. При наявності таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача, по наявним у справах доказах та постановлено проводити заочний розгляд справи. Згідно з отриманими судом відомостями Міністерства соціальної політики України, інформація щодо реєстрації ОСОБА_2 у якості внутрішньо переміщеної особи станом на 24.07.2025 року відсутні.
Суд, заслухавши учасників судового провадження, вислухавши думку неповнолітньої ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_6 є ОСОБА_1 .
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.03.2013 року шлюб, зареєстрований 17.09.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний, рішення суду набрало законної сили 02.04.2013 року.

Після розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 припинив спілкування зі своєю донькою ОСОБА_7 , життям дитини не цікавився, матеріальної допомоги не надавав, зі святами не вітав, будь-якої участі у вихованні дитини не брав, її станом не цікавився, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до наказу Старобільського районного суду Луганської області від 12.02.2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнені аліменти на доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 29.11.2017 року до повноліття дитини. Судовий наказ набрав законної сили 13.03.2018 року. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів відповідача на користь позивачку на доньку ОСОБА_8 , 2011 року народження за період з квітня 2018 року по вересень 2025 року складає 251 541 грн., при цьому, як вбачається з наданого позивачкою розрахунку, проведеного старшим державним виконавцем Старобільського ВДВС у Старобільському районі Луганської області Східного МРУЮ , ОСОБА_2 жодного разу не була здійснена виплата аліментів на дитину.

Судом встановлено, що після повномасштабного вторгнення у 2022 році позивачка з донькою ОСОБА_7 переїхала на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками від 12.04.2022 року за № 6805- та № 6805-, копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 16.10. 2025 року ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_7 проживають за адресою: АДРЕСА_2 більше трьох років, зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, житло облаштоване необхідними предметами та меблями, але потребує покращень, сукупний дохід сім`ї складає приблизно 18 000грн., вихованням дитини займається ОСОБА_1 .

З довідки Деражнянського ліцею №1 імені Петра Стрілецького Деражнянської міської ради Хмельницької області від 24.01.2015 року № 04-05/29, вбачається, що ОСОБА_5 , 2011 року народження навчається в ліцеї, в 7 класі, батько дитини контакту з ліцеєм не підтримує, успішністю доньки не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. ОСОБА_4 виховує мама, яка бере активну участь у навчанні та вихованні дитини, систематично відвідує навчальний заклад спілкується з учителями, постійно контролює виконання домашніх завдань, про що свідчить долучена до матеріалів справи характеристика неповнолітньої ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Деражнянської міської ради № 31 від 26.02.2026 року затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Опитана під час судового розгляду неповнолітня ОСОБА_5 , 2011 року народження в присутності представника Органу опіки та піклування Деражнянської міської ради Хмельницького району Хмельницької області Стадніка В.В. пояснила, що вона з 2013 року проживає з мамою ОСОБА_1 , батька в останнє бачила ще до їх переїзду, в Луганській області. Після їх з мамою переїзду, батько залишився проживати в Луганській області, з цього часу будь-яке спілкування з ним припинилось, він ніколи не телефонував їй, не вітав зі святами, матеріально не забезпечував, її життям не цікавився, вважає що її батьку не важливе її життя, він не бажає підтримувати з нею родинні відносини, за весь час окремого проживання з батьком, він не намагався брати участь в її вихованні та в її житті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначене також узгоджується і з позицією Верховного суду, висловленій у Постанові від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09; рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі "М. С. проти України", заява N 2091/13).

Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон протии Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У постанові від 12.10.2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) Верховний Суд зазначив, що « Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з вимогами, установленими статтею 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.».

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання доньки, не виявляє інтересі до її життя, її фізичному та психологічного стану, не цікавиться її життям та здоров`ям, її розвитком та навчанням, ніякої матеріальної допомоги не надавав, фактично відмовився піклуватись про неї, не намагався забезпечити безпечне та родинне середовище для розвитку та виховання своєї дитини. Вказані обставини суд розцінює, як свідому байдужість відповідача до подальшого життя та виховання своєї дитини.

Дані обставини та досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання доньки, також відповідач як батько, тривалий час на виявляє інтересу та турботи до життя своєї дитини.

Висновок виконавчого комітету Деражнянської міської ради від 26.02.2026 року № 31 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є обґрунтованим та узгоджується з іншими доказами у справі, а тому суд цілком з ним погоджується.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав задовольнити.

Поряд з цим, суд зауважує, що у випадку виправлення пасивної поведінки відповідача щодо своїх обов`язків відносно своєї доньки, він може реалізувати надане йому діючим законодавством України право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1246,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.122, 141, 157, 150, п.2 ч.1 ст.164, СК України, ст.ст.11, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1246 (одна тисяча двісті сорок шість) гривень 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12.03.2026 року.

Суддя С. А. Форощук