УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 539/3214/25

провадження № 61-1161ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. 0. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2025 року у складі судді Алтухової О. С. та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Дряниця Ю. В., Пилипчук Л. І., Чумак О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В позові зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , останнім місцем проживання якого було: АДРЕСА_1 .

У його власності перебувала 2/5 частини будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач є спадкоємцем першої черги в силу статті 1261 ЦК України. В шести місячний строк для прийняття спадщини встановлений статтею 1270 ЦК України спадкоємиця до нотаріальної контори не звернулася.

Вважає, причини пропуску нею вказаного строку поважними, адже вона 07 березня 2022 року залишила межі України, що було викликано військовою агресією російської федерації проти України. Протягом війни, і до цього часу, позивач постійно проживає за кордоном. Лише 20 березня 2023 року змогла повернутись на територію України на нетривалий час.

Просила суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк - 6 (шість) місяців для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2025 року, яке залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що:

при вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що дослідженню підлягає поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини;

не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як перебування позивача за межами країни, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили їй здійснити таку дію, з огляду на правовий висновок, зроблений у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 рокуу справі № 607/13549/21;

позивач ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зверталася з заявою про прийняття спадщини через перебування за кордоном, що не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви;

таким чином, позивач на протязі трьох років не вчинила жодних дій, які б свідчили про її намір прийняти спадщину;

під час судового розгляду не знайшов підтвердження той факт, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини;

з огляду на вищевикладене, суд не знаходить підстав для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що:

районний суд встановив, що позивач протягом трьох років не вчинила жодних дій, які б свідчили про її намір прийняти спадщину, та дійшов правильного висновку, що перебування за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили їй вчасно здійснити таку дію, оскільки законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців;

належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подала;

безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача;

з урахуванням встановленого судом першої інстанції, об`єктивні та непереборні обставини, які позбавили позивача можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, відсутні;

обставин, встановлених місцевим судом, позивач в апеляційній скарзі не спростувала;

доводи апеляційної скарги правильність цих висновків не спростовують та зводяться до незгоди апелянта з рішенням суду та переоцінки доказів на власну користь;

не заслуговують на увагу й посилання позивача на неврахування районним судом відповідної судової практики, оскільки у наведених апелянтом справах та у справі, яка переглядається, різні фактичні обставини, доказування вимог і застосовані до них норми права;

інших доводів, які б ґрунтувалися на доказах, а не припущеннях, апеляційна скарга не містить та зводиться до довільного трактування на власну користь відмінних від спірних правовідносин позицій Верховного Суду.

У січні 2026 року ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою за підписом ОСОБА_5 , в якій просила скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2026 року та рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що

суд не врахував правові висновки Верховного Суду, які є релевантними для спору та які були заявлені стороною позивача:

постанову від 05 листопада 2025 року у справі № 465/9866/23, в якій зазначено, що вимушене перебування в іншій країні в зв`язку з агресією рф, віддаленість від місця прийняття спадщини створює об`єктивні труднощі для своєчасного прийняття спадщини;

постанови від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 20 листопада 2023 року у справі № 755/14106/21, від 26 жовтня 2021 року у справі № 539/4424/20 аналогічного змісту;

при вирішенні спору просила взяти до уваги введення в Україні воєнного стану у зв`язку з повномасштабним збройним вторгненням РФ. Вказана обставина вимагає від органів влади, юридичних, фізичних осіб постійних додаткових зусиль для організації безпечного середовища та негативно впливає на реалізацію цивільних прав.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ;

відповідно до довідки № 02.11.1-06/644 виданої 05 березня 2025 року ЦНАП м. Лубни ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 28 квітня 2006 року по 16 березня 2022 року;

відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 лютого 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 1-928 у власності ОСОБА_3 перебувала 2/5 частини будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 ;

відповідно до довідки Комунального підприємства «Лубенські міжрайонне бюро технічної інвентаризації № 2045 від 14 жовтня 2024 року станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано в КП Лубенське МБТІ 20 лютого 1995 року та 03 грудня 2002 року в книзі № 8, реєстровий № 2148 за: ОСОБА_3 - 2/5 частини згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори 17 лютого 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-928;

відповідно до роз`яснень державного нотаріуса Лубенської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10 березня 2025 року № 376/01-16, ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, пропущеного з поважних причин;

з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 07 березня 2022 року по 20 березня 2023 року перебувала за кордоном. В Україну ОСОБА_1 в`їхала 20 березня 2023 року та виїхала 08 квітня 2023 року, що підтверджується відмітками в закордонному паспорті.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

У статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1269, частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 (провадження № 61-6134св23)).

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (див. постанови Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зроблено такі висновки: «Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2025 року у справі № 754/17457/23 (провадження № 61-16920св24) зазначено, що «звертаючись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зазначає причинами пропуску строку для прийняття спадщини повномасштабне вторгнення військ рф на територію України, активні бойові дії та території Київської області, погіршення стану здоров`я, що призвело до оперативного втручання та довготривалої реабілітації. Однак, з огляду на обставини справи, Верховний Суд зазначає, що факт усвідомлення позивачем її права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із вказаними нею причинами для пропуску строку для прийняття спадщини, за умови невжиття нею активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення в неї об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 235/6362/21 (провадження № 61-7139св23) зазначено, що «ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені позивачкою обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (проживання позивачки у Литві, смерть спадкодавця на тимчасово окупованій території України, запровадження карантинних заходів) не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1270 ЦК України. Натомість, скасовуючи законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 надала суду безперечні докази відповідно до статей 76, 81 ЦПК України, які свідчать про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Апеляційний суд безпідставно вважав, що з огляду на проживання позивачки в іншій державі (Литві) та відсутності у неї свідоцтва про смерть спадкодавця, позивачка об`єктивно не могла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, визначеного ЦК України. Зокрема, апеляційній суд не врахував, що наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України» передбачено спеціальний механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України. Відповідно до якого, за зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини (підпункт 3.13 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України та пункт 3.23 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства України від 22 лютого 2012 року № 296/5). Крім цього, пунктом 3.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. У екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини (пункт 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Отже, законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців, які знаходяться поза межами України».

Встановивши, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, зазначені позивачем, не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення цих дій суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 05 листопада 2025 року у справі № 465/9866/23, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 20 листопада 2023 року у справі № 755/14106/21, від 26 жовтня 2021 року у справі № 539/4424/20 не свідчить про те, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без їх урахування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат