ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року

м. Київ

справа № 756/10047/24

провадження № 61-15866св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Київський міський центр зайнятості,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року у складі судді Майбоженко А. М. та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Желепи О. В., Поліщук Н. В.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Київського міського центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, перерахунок і виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.

2. Позов обґрунтовано тим, що вона працювала в Оболонському районному центрі зайнятості (на сьогодні - Оболонське управління Київського міського центру зайнятості) з 13 березня 2006 року.

3. Наказом № 53-К від 13 березня 2006 року її було призначено на посаду головного спеціаліста відділу організації працевлаштування населення Оболонського районного центру зайнятості (РЦЗ).

4. Наказом № 189-K від 16 жовтня 2007 року була призначена за переведенням на посаду заступника начальника цього ж відділу.

5. Наказом № 152-К від 19 липня 2017 року була призначена на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Оболонського РЦЗ.

6. Наказом № 328-K від 22 листопада 2017 року була переведена на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії КМ3.

7. Наказом № 262-К від 25 листопада 2019 року була переведена на посаду провідного аудитора КМЦЗ.

8. У зв?язку з реорганізацією (перейменування філії в управління) наказом № 42-К від 08 лютого 2023 року була переведена на посаду заступника начальника відділу взаємодії з роботодавцями Оболонського управління Київського міського центру зайнятості.

9. 08 липня 2024 року наказом № 212-К від 02 липня 2024 року на підставі пункту 1 статті 40 К3пП України її було звільнено із займаної посади з формулюванням : «за скороченням штату».

10. Вважає, що при звільненні роботодавець неналежним чином виконав вимоги трудового законодавства, оскільки повідомив про відсутність вакантних посад на підприємстві. Однак це не відповідає дійсності, оскільки з моменту повідомлення позивача про наступне вивільнення такі посади на підприємстві були наявні, зокрема це посади консультанта роботодавця відділу рекрутингу Лівобережного управління Філії КМЦЗ «Кар`єрний центр», архіваріус КМЦЗ, тощо.

11. Вважаючи своє звільнення незаконним, просила поновити її на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2024 року по день ухвалення рішення у цій справі, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 1 129,07 грн.

12. Також просила стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, яка завдана позивачці внаслідок порушення її трудових прав, завдання душевних страждань, вимушених змін у її житті.

13. Крім того, посилається на те, що 15 грудня 2022 року наказом директора КМЦЗ № 909 було припинено шляхом ліквідації Оболонську районну філію КМЦ3. Натомість, наказом директора КМЦЗ 910 від 15 грудня 2022 року було створено Оболонське управління КМЦЗ. Таким чином, з грудня 2022 року Оболонський районний підрозділ КМЦЗ став управлінням Київського міського центру зайнятості.

14. Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26 лютого 2021 року № 396 (в редакції від 09 грудня 2022 року) «Про умови оплати праці працівників Державної служби зайнятості» були затверджені схеми посадових окладів працівників Державного центру зайнятості, Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості), міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості (далі - базові центри зайнятості), філій регіональних центрів зайнятості.

15. Згідно з додатком 2 даного наказу розмір посадового окладу начальника відділу у складі управління КМ3 складає 8 650 грн. Відповідно, оклад заступника начальника відділу у складі управління КМЦ3 складає 8 650 грн - 3 % = 8 390,50 грн.

16. В період з лютого 2023 року по час звільнення (08 липня 2024 року) нарахування її заробітної плати відбувалось із розрахунку посадового окладу 7 275 грн. Усі надбавки та доплати здійснювались виходячи з цієї суми.

17. Таким чином, позивачка вважає, що в період з лютого 2023 року по липень 2024 року вона недоотримала заробітну плату в розмірі 72 818,93 грн, які також просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції

18. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, позов задоволено частково.

19. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу взаємодії з роботодавцями Оболонського управління Київського міського центру зайнятості з 09 липня 2024 року.

20. Стягнено з Київського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 225 814,68 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

21. В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

22. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що звільнення позивача з посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України було необґрунтованим, оскільки роботодавцем перед звільненням не були запропоновані позивачу всі наявні вакантні посади на підприємстві.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23. У грудні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Київського міського центру зайнятості.

24. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

25. У касаційній скарзі Київський міський центр зайнятості, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

26. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права, а саме:

застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-703цс15, у постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 226/1664/18, від 26 червня 2019 року в справі № 761/2096/17, від 01 жовтня 2020 року в справі № 360/1772/19, від 08 жовтня 2020 року в справі № 202/2817/19, від 23 грудня 2020 року в справі № 285/4227/18, від 28 червня 2022 року в справі № 640/942/20, від 13 лютого 2023 року в справі № 295/2725/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

недослідження зібраних в справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

27. Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що позивачку було завчасно повідомлено про наступне вивільнення, яке відбулось з дотриманням вимог законодавства.

28. Посади, на які посилалась позивачка, не були вакантними, а тимчасово вільними (відпустка по догляду за дитиною).

29. Крім того, кадрові переміщення у межах установи не створювали вакантних посад, що б породжувало обов`язок пропонувати посади в межах переміщень вивільнюваному працівнику.

30. Також заявник посилається на те, що переважне право на залишення на роботі не застосовується, оскільки було ліквідовано весь структурний підрозділ.

31. Отже, станом на дату повідомлення позивачки про звільнення та протягом усього двомісячного періоду до дати звільнення у Київському міському центрі зайнятості були відсутні вакансії, які б відповідали кваліфікації позивачки та могли бути запропоновані їй на постійній основі.

32. Заявник також не згодний із наявністю підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

33. Позивачка працювала в Оболонському районному центрі зайнятості з 13 березня 2006 року. Наказом № 53-К від 13 березня 2006 року її було призначено на посаду головного спеціаліста відділу організації працевлаштування населення Оболонського районного центру зайнятості (РЦЗ).

34. Наказом № 189-K від 16 жовтня 2007 року позивачка була призначена за переведенням на посаду заступника начальника цього ж відділу.

35. Наказом № 152-К від 19 липня 2017 року була призначена на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Оболонського РЦЗ.

36. Наказом № 328-K від 22 листопада 2017 року була переведена на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії КМ3.

37. Наказом № 262-К від 25 листопада 2019 року була переведена на посаду провідного аудитора КМЦЗ.

38. У зв?язку з реорганізацією (перейменування філії в управління) наказом № 42-К від 08 лютого 2023 року була переведена на посаду заступника начальника відділу взаємодії з роботодавцями Оболонського управління Київського міського центру зайнятості.

39. 08 липня 2024 року наказом № 212-К від 02 липня 2024 року на підставі пункту 1 статті 40 К3пП України її було звільнено із займаної посади з формулюванням «за скороченням штату».

40. Наказом Київського МЦЗ № 290 від 13 березня 2024 року утворено відокремлений структурний підрозділ - філію Київського МЦЗ «Кар`єрний центр» загальною штатною чисельністю 39 штатних одиниць.

41. Наказом Київського МЦЗ № 404 від 12 квітня 2024 року створено Правобережне управління філії Київського МЦЗ «Кар`єрний центр» загальною штатною чисельністю 31 штатна одиниця.

42. Наказом Київського МЦЗ № 437 від 12 квітня 2024 року створено Лівобережне управління філії Київського МЦЗ «Кар`єрний центр» загальною штатною чисельністю 23 штатні одиниці.

43. Наказом Київського міського центру зайнятості № 501 від 07 травня 2024 року введено в дію з 07 травня 2024 штатний розпис Київського міського центру зайнятості на 2024 рік; введено в дію з 07 травня 2024 року штатний розпис філії Київського міського центру зайнятості «Кар`єрний центр» на 2024 рік; ліквідовано Голосіївське, Дарницьке, Деснянське, Дніпровське, Оболонське, Подільське, Святошинське та Центральне управління Київського МЦЗ; наказано відділу по роботі з персоналом Київського МЦЗ попереджено працівників управлінь Київського МЦЗ відповідно до Додатків 1-8 під особистий підпис із зазначенням дати ознайомлення про наступне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України; відділу організаційно-інформаційної роботи Київського МЦЗ доведено наказ до відома структурних підрозділів Київського МЦЗ.

44. Позивачка була повідомлена про наступне вивільнення 07 травня 2024 року і тоді ж її було повідомлено про те, що станом на 07 травня 2024 року в Київському МЦЗ відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування. У разі виникнення підходящих вакансій до закінчення двомісячного терміну попередження вони будуть запропоновані у відповідності до чинного законодавства.

45. Після того вакантні посади так і не були запропоновані позивачці.

Позиція Верховного Суду

46. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

47. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

48. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

49. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

50. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

51. Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

52. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

53. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

54. Процедура звільнення працівника в разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

55. Розірвання трудового договору за цією підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

56. Під час вирішення спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення, тобто чи відбулося скорочення штату або чисельності працівників та дотримання відповідної процедури (постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 210/6543/21 (провадження № 61-10117св23)).

57. Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

58. Згідно з частинами першою - третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

59. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

60. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

61. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

62. Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 534/625/22 зазначив, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які існують на цьому підприємстві.

63. У першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці), яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров`я.

64. З такою пропозицією роботодавець повинен звертатися до працівника не лише при попередженні про наступне звільнення, але й протягом усього строку попередження, якщо на підприємстві з`являються нові вакансії (наприклад, при звільненні працівників інших категорій). Водночас можуть пропонуватися і виконання роботи за строковими трудовими договорами (наприклад, на час відпустки по догляду за дитиною іншого працівника; на час проходження військової служби іншим працівником, призваним під час мобілізації), роботу на умовах неповного робочого часу тощо. Невиконання цього правила свідчить про неналежне виконання роботодавцем своїх обов`язків.

65. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 липня 2025 року у справі № 759/13994/23.

66. Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка обґрунтовувала свої вимоги, зокрема тим, що відповідач не запропонував їй вакантних посад у центрі.

67. Судами встановлено, що ОСОБА_1 07 травня 2024 року ознайомилась з повідомленням про реорганізацію установи, скорочення штату працівників та про звільнення з 08 липня 2024 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

68. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на відсутність вакансій з постійним характером в період з 07 травня до 08 липня 2024 року у Київському міському центрі зайнятості.

69. Колегія не може погодитись із твердженнями заявника.

70. Так, ухвалою місцевого суду від 03 грудня 2024 року витребувано у Головного управління Державної податкової служби м. Києва Додаток № 5 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (Д5), що був поданий Київським міським центром зайнятості.

71. Згідно з додатком № 5 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податків за ІІ квартал 2024 року слід відзначити постійні посади, які були звільнені та не запропоновані позивачці протягом 2 місяців з 07.05.2024 року, а саме:

№ 64 ОСОБА_2 звільнена 29 травня 2024 року з постійної посади Консультанта роботодавця Лівобережного управління філії Київського міського центру зайнятості за власним бажанням (стаття 38 К3пП України).

№ 71 ОСОБА_3 прийнята на постійну вакантну посаду Консультанта роботодавця Лівобережного управління філії Київського міського центру зайнятості 15 травня 2024 року, звільнена 07 червня 2024 року. (Матеріали справи не містять доказів, що вищевказана посада є тимчасовою (декретною), відсутні копії наказів, відсутні копії заяв про попередження працівника, що посада є декретною).

№ 104 ОСОБА_4 звільнена 21 червня 2024 року з постійної посади Кар?єрного радника Лівобережного управління філії Київського міського центру зайнятості за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України) (звільнилась постійна посада, на яку було переведено ОСОБА_5 , яка обіймала посаду мобілізованого працівника).

№ 141, 142 ОСОБА_6 01 квітня 2024 року була переведена на постійну посаду консультанта роботодавця Філії «Кар?єрний центр» КМЦЗ, звільнена 07 червня 2024 року з постійної посади консультанта роботодавця Філії «Кар?єрний центр» КМЦЗ за пунктом 1 статті 36 КЗпП (дана посада була постійна, не була запропонована позивачці, на неї перевели працівника у декреті).

№ 147 ОСОБА_7 01 травня 2024 року була прийнята на постійну посаду консультанта роботодавця Філії «Кар?єрний центр» КМЦЗ, звільнена 16 травня 2024 року з постійної посади консультанта роботодавця Філії «Кар?єрний центр» КМЦЗ за пунктом 1 статті 36 КЗпП (дана посада була постійна, не була запропонована позивачці, на неї перевели працівника у декреті).

№ 174, 175 ОСОБА_8 прийнята на постійну вакантну посаду Консультанта роботодавця Правобережного управління філії Київського міського центру зайнятості 15 травня 2024 року, звільнена 25 червня 2024 року за пунктом 1 статті 36 К3пП.

72. Отже, у період між повідомленням ОСОБА_1 про звільнення до дати її звільнення у Київському МЦЗ звільнялись зазначені вище посади, які одразу заміщувались іншими працівниками на вибір роботодавця та які ОСОБА_1 запропоновані не були, тому колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що такі дії відповідача призвели до необґрунтованого обмеження трудових прав позивачки, унеможливили продовження нею роботи у структурі КМЦЗ, а тому її звільнення з посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України є протиправним, оскільки роботодавцем перед звільненням не були запропоновані всі наявні вакантні посади на підприємстві.

73. Колегія суддів відхиляє посилання заявника на те, що вищевказані вакантні посади, на які були влаштовані інші працівники та які не були запропоновані позивачці, мають тимчасовий характер, тобто не є постійними вакантними посадами, у зв`язку з чим вони не були запропоновані позивачу, оскільки роботодавець повинен звертатися до працівника з пропозиціями про всі наявні вакантні посади не лише при попередженні про наступне звільнення, але й протягом усього строку попередження, якщо на підприємстві з`являються нові вакансії.

74. При цьому можуть пропонуватися і виконання роботи за строковими трудовими договорами (наприклад, на час відпустки по догляду за дитиною іншого працівника), роботу на умовах неповного робочого часу тощо. Невиконання цього правила свідчить про неналежне виконання роботодавцем своїх обов`язків.

75. Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в мотивувальній частині цієї постанови.

76. Також колегія суддів відхиляє посилання заявника на відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки звільнення позивачки відбулось із порушенням трудового законодавства, внаслідок чого їй була спричинена моральна шкоди. Визначений судами розмір моральної шкоди в сумі 3 000 грн відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

77. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

78. Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

79. Доводи заявника щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-703цс15, у постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 226/1664/18, від 26 червня 2019 року в справі № 761/2096/17, від 01 жовтня 2020 року в справі № 360/1772/19, від 08 жовтня 2020 року в справі № 202/2817/19, від 23 грудня 2020 року в справі № 285/4227/18, від 28 червня 2022 року в справі № 640/942/20, від 13 лютого 2023 року в справі № 295/2725/21, відхиляються колегією суддів, оскільки оскаржувані судові рішення, з урахування встановлених обставин, не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах.

80. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявницею норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

81. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

82. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості залишити без задоволення.

2. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

В. В. Шиповича