Справа № 522/8600/24-Е
Провадження 2/522/2164/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

05 лютого 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Зелінська К.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України, а саме стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 560 246,37грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який було приєднано до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» та перейменовано на Акціонерне Товариство СЕНС-БАНК, та ОСОБА_1 10.09.2008 року було укладено кредитний договір №665/Ф03.7/227 про надання останній кредиту у розмірі 65017,00 доларів США. Оскільки у передбачені договором строки позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, тому утворилась заборгованість.

12.12.2012 року Приморським районним судом м. Одеси (Справа № 522/6519/13) було вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №665/Ф03.7/227 від 10.09.2008 року у розмірі 780 879 (сімсот вісімдесят тисяч вісімсот сімдесят девять ) гривень 95 коп.

Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує рішення суду від 12.12.2012 року про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 780 879,95 грн, у зв`язку з чим, на підставі положень ст. 625 ЦК України (далі -ЦК України), позивач нарахував за останні 3 роки 3 % річних та інфляційні витрати, які станом на 23.02.2022 року склали: 3% річних на кредитну заборгованість у розмірі 116 105,08 гривень, а також інфляційні втрати в розмірі 444 141,29 гривні. Саме ці кошти та судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 05.06.2024 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 15.10.2024 року прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.11.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання у режимі відеоконференції з`явилась відповідач, яка заперечувала проти заявлених до неї позовних вимог, зазначила, що вона не є боржником за кредитним договором №665/Ф03.7/227 від 10.09.2008 року, отже є не належним відповідачем по справі. На підтвердження своїх заперечень відповідачка посилається на Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04.12.2014 року в іншій справі №522/20028/14-ц, яким визнано заміну боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №665/Ф03.7/227 від 10.09.2008 року на нового боржника- Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Жилстрой» ().

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та заслухавши думку сторін, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який було приєднано до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» та перейменовано на Акціонерне Товариство СЕНС-БАНК та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №665/Ф03.7/227 від 10.09.2008 року. Відповідно до Договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 65017 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси (Справа № 522/6519/13) від 12.12.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №665/Ф03.7/227 від 10.09.2008 року у розмірі 780 879, 95 гривень.

Позивач вказує, що у зв`язку з не виконанням ОСОБА_1 судового рішення щодо стягнення кредитної заборгованості у розмірі 780 879,95 гривень, виникла заборгованість в сумі 56077,24 грн., яка складається з: 116105,08 гривень 3% річних на кредитну заборгованість; 444141, 29 гривні інфляційні втрати , нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), у яких зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє права кредитора на отримання сум за ст. 625 ЦК України. Отже, право на стягнення сум по ст. 625 ЦК України виникає у зв`язку з наявністю не виконаного грошового зобов`язання за кредитним договором. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно, грошове зобов`язання за кредитним договором припиняється тільки з моменту його фактичного виконання, тобто погашення боргу. Саме тому право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат по ст. 625 ЦК України виникає за триваючим правопорушенням - не погашення боргу за кредитним договором, а не за судовим рішенням.

Суд вважає твердження Позивача що грошове зобов`язання Відповідача виникло з судового рішення про стягнення боргу, а не з кредитного договору, хибним, яке не грунтується на чинному законодавстві. Наявність судового рішення про стягнення грошових коштів не припиняє грошового зобов`язання боржника сплатити суму боргу за кредитним договором. Судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджує наявність грошового зобов`язання перед Позивачем та його порушення, а не породжує нове грошове зобов`язання.

Суд встановив, що в матеріалах справи наявне судове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04.12.2014 року по іншій справі №522/20028/14-ц (провадження №2/522/9276/14), яке набрало законної сили та згідно якому визнано заміну боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №665/Ф03.7/227 від 10.09.2008 року на нового боржника- ТОВ «Альянс-Жилстрой» (). Вказане судове рішення залишено чинним після його оскарження Позивачем в апеляційному та касаційному порядку. У матеріалах справи наявна копія Ухвали Одеського апеляційного суду від 10.04.20202 року (Справа: 522/20028/14-ц, провадження: 22-ц/813/6263/20 ) про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Позивача, а також копія ухвали Верховного Суду від 16 червня 2020 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «АльфаБанк» у справі № 522/20028/14-ц. Оскарження Позивачем вищезазначеного судового рішення свідчить про його обізнаність щодо заміни боржника у кредитному договорі №665/Ф03.7/227 від 10.09.2008 року, за яким не виконане грошове зобов`язання щодо повернення кредиту та нараховані Позивачем 3% річних та інфляційні витрати.

Принцип обов`язковості виконання судового рішення закріплено ст. 129 Конституції України, а також ст.14 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги заявлені щодо стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних витрат на триваюче правопорушення щодо не погашення грошового зобов`язання за кредитним договором, то таке стягнення можливо тільки з врахуванням судового рішення від 04.12.2014 року по справі №522/200028/14-ц щодо визнання заміни боржника у кредитному договорі.

У судовому засіданні Позивач вказав, що він не звертався до суду за отриманням виконавчого листа щодо примусового виконання судового рішення про стягнення боргу. Відповідач підтвердила відсутність відкритого виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення про стягнення боргу. Суд звертає увагу, що Позивач не позбавлений права звернутися за виконанням судового рішення про стягнення боргу відповідно до чинного законодавства та з врахуванням судового рішення про визнання заміни боржника у кредитному договорі.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що з моменту набуття законної сили судового рішення від 04.12.2014 року відповідач ОСОБА_1 не є зв`язаною будь-якими зобов`язаннями за кредитним договором №665/Ф03.7/227 від 10.09.2008 року. Враховуючи, що не виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є триваючим правопорушенням, яке припиняється фактичним погашенням боргу, усі подальші пов`зані з цим правопорушенням вимоги Позивача, як кредитора, мають бути заявлені до нового боржника, який визнаний чинним судовим рішенням.

Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних на кредитну заборгованість у розмірі 116 105,08 гривень, інфляційні втрати в розмірі 444 141,29 гривні та судового збору в сумі 6 722,96 грн., сплаченого позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст.11, 509, 525, 526, 527,610, 611, 625, 626,628 ЦК України, ст.ст. 1-4, 19, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 282-284 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 12.02.2026 року.

Суддя А.В. Науменко

05.02.26