Справа № 703/7677/25
УХВАЛА

про повернення зустрічної позовної заяви

11 березня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Тимошенко Д.А.

за участі:

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Сміла в порядку загального позовного провадження питання прийняття до спільного розгляду матеріалів зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді від 05 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового засідання в порядку загального позовного провадження.

На адресу суду 09 лютого 2026 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до відповідача ОСОБА_1 про визнання договору неукладеним.

На адресу суду 23 лютого 2026 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого він вважаює, що зустрічний позов подано до суду позамежами строку встановленого законом та просить відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви до спільного розгляду.

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечував проти прийняття зустрічного позову та об`єднання його з первісним позовом в одне провадження через пропуск процесуального строку на подачу зустрічного позову.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник, адвокат Райнов Г.С. в підготовче судове засідання не зявились.

До суду надійшла заява від представника відповідачки, адвоката Райнова Г.С. про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність та призначення справи до судового розгляду.

Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали зустрічного позову, оглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно з ч. 7 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, ухвалою суду від 05 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання та відповідачці встановлений строк на подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка зареєстрована по АДРЕСА_1 .

05 грудня 2025 року копію ухвали від 05 грудня 2025 року та позовну заяву з додатками було направлено відповідачці за місцем її реєстрації.

Ч. 6,7,8 ст. 128 ЦПК України вказує на те, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

29 грудня 2025 року до суду повернулось поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній».

06 січня 2026 року до суду надійшла заява від представника відповідачки, адвоката Райнова Г.С. про надання матеріалів справи на ознайомлення та отримання копії матеріалів справи.

06 січня 2026 року представник відповідачки, адвокат Райнов Г.С. був ознайомлений з матеріалами справи та отримав копії матеріалів позовної заяви, що підтверджується відповідним написом на поданій ним до суду заяві.

Отже, граничним терміном подачі зустрічного позову для відповідачки було 21 січня 2026 року, разом з тим, відповідачка зустрічну позовну заяву подала до суду 09 лютого 2026 року, тобто з пропуском строку для пред`явлення зустрічного позову, передбаченого ч. 1 ст. 193 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог ч. 1, 2 ст.193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Таким чином, оскільки зустрічна позовна заява подана з порушенням строків для її подання, суд вважає за необхідне повернути її заявникам.

Відповідачки в зустрічній позовній заяві просила суд поновити їй строк звернення до суду із зустрічною позовною заявою. Підставою для поновлення пропущеного процесуального строку зазначає те, що вона мала ряд поважних причин. Зокрема зазначає, що через тривалі відключення світла, які призвели до перебоїв в роботі мобільному зв`язку, їй вкрай важко було скористатись правничою допомогою та узгодити зі своїм представником її правову позицію. Зазначає, що все це ускладнювалось також погодними умовами, оскільки вона проживає у селі і має похилий вік, через сильні морози, ожеледицю в продовж значного проміжку часу не мала змоги особисто прибути до адвоката для узгодження позиції щодо захисту її прав. Вказує на те, що відключення світла та перебої в роботі мережі Інтернет також стали на заваді вчасного подання зустрічної позовної заяви.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЦПК України перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Згідно з ч. 1ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Аналізуючи зазначені норми права, можна дійти висновку про те, що реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справи перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК Україничасових рамках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, провадження № 14-25цс24).

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19, провадження № 11-24апп21).

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, відбувається за заявою заявника і суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (див. постанову Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у справі № 910/12042/22).

Правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Правова позиція щодо подання зустрічної позовної заяви із пропуском строку, встановленого для подання відзиву, є достатньою підставою для її повернення, є послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах Верховного Суду від 04 березня 2019 року у справі № 920/342/17, від 04 квітня 2019 року у справі № 918/361/18, від 29 липня 2019 року у справі № 925/872/18, від 18 вересня 2019 року у справі № 910/16837/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 910/2892/19.

Суд також наголошує, що повернення зустрічного позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як окремого на загальних підставах.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 752/2177/22 (провадження № 61-4447св23) доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 237/3566/17 (провадження № 61-13886св21) вказано, що: «право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України). Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику».

Заявлене відповідачкою клопотання про поновлення строку для подання зустрічного позову не містить посилань на обставини, які стали істотними перешкодами чи труднощами, для вчинення відповідної процесуальної дії у встановлений судом строк.

Суди у цивільних справах не оцінюють професійність, якість чи своєчасність правової допомоги, яка перешкодила особі, якій вона надається, отримати ефективний доступ до суду (див. ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 554/4001/17, провадження № 61-20093ск21).

Матеріали справи не містять доказів та й доводів, які б свідчили про наявність перешкод для ОСОБА_2 щодо своєчасного звернення за професійною правничої допомогою.

Тобто час такого звернення залежав виключно від її волевиявлення.

Таким чином, ОСОБА_2 не спростовано того, що вона мала можливість подати відповідний зустрічний позов у строк, встановлений для подання відзиву.

Крім того відповідачка скориставшись правом на правову допомогу звернулась до адвоката, представник відповідачки ознайомився з матеріалами справи та отримав копії позову, однак у визначений законом термін, до суду із зустрічним позовом не звернувся.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Установивши, що відповідачка ОСОБА_2 пропустила строк на звернення до суду із зустрічним позовом та суд не встановив поважних причин, що перешкоджали їй подати його вчасно, суд дійшов висновку про повернення зустрічної позовної заяви заявниці.

При цьому, суд роз`яснює, що відмова у прийнятті зустрічної позовної заяви не позбавляє ОСОБА_2 права пред`явити позов у загальному порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року в справі №237/3566/17 вказано, що: «право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України). Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику».

Враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву подала з порушенням строків встановлених ухвалою суду про відкриття провадження у справі, клопотання про продовження строку на подання зустрічної позовної заяви до задоволення не підлягає, суд вважає, що зустрічну позовну заяву необхідно повернути ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 193, 194, 258 - 261, 277 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернути ОСОБА_2 .

Роз`яснити ОСОБА_2 , що вона має право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Копію зустрічної позовної заяви долучити до справи за первісним позовом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В.О. Прилуцький