Справа № 2-1478/11 Головуючий у 1 інстанції Трагнюк В.Р.
Провадження № 22-ц/811/3716/25 Доповідач в 2-й інстанції Крайник Н. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

секретар: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 2003 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 набули право власності, кожен по 1/2 частині, на тарний склад (літера Б), забійний цех (літера В), склад живсировини (літера Г), овочесховище (літера К), які розташовані на АДРЕСА_1 . 15 лютого 2003 року вони підписали акт приймання-передачі нерухомого майна, куди, крім зазначеного майна, увійшли 6 тарних навісів, сторожова будка та артезіанська свердловина з насосною. Навіси, сторожова будка та свердловина з насосною не були відображені в нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу, оскільки вони були допоміжними спорудами і у продавця, приватного підприємства «Єком», не було на них виготовлено ані інвентарних справ, ані інших документів, так як відповідно до чинного на той момент цивільного законодавства на допоміжні споруди окремі правовстановлюючі документи не видавались. 25 лютого 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виготовили інвентарну справу та генеральний план на комплекс придбаних ними будівель, куди були включені і допоміжні споруди: навіси, сторожова будка та артезіанська свердловина з насосною. Оскільки зазначені навіси потребували ремонту, вони вирішили їх відремонтувати та усно домовились про вкладення грошей в їх ремонт в рівних долях. Однак на початку 2008 року ОСОБА_3 заявив, що він більше не буде вкладати гроші у цей ремонт та запропонував купити його частку у навісах та артезіанській свердловині з насосною за 12 000,00 грн.

07 липня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу 1/2 частини 6 навісів і артезіанської свердловини з насосною, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина цього нерухомого майна належить позивачу. В цей же день на підставі розписки відповідач отримав 12 000,00 грн. Зазначений договір був укладений в простій письмовій формі. Відповідно до умов договору сторони протягом шести місяців мали підготувати всі необхідні документи для переоформлення частини зазначеного майна на ім`я позивача у нотаріуса. Позивач стверджував, що ОСОБА_3 , порушуючи домовленості, ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Після купівлі зазначеного майна позивач здійснював його обслуговування і ремонт, ніс інші передбачені законодавством України витрати, пов`язані з його утриманням, тобто здійснював всі повноваження власника щодо придбаного майна.

У зв`язку з цим позивач просив суд:

визнати дійсним договір купівлі-продажу від 07 липня 2008 року частини 6 навісів та артезіанської свердловини з насосною, що знаходяться в АДРЕСА_1 ;

визнати за позивачем право власності на 5 навісів та артезіанську свердловину з насосною, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано дійсним договір від 07 липня 2008 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про купівлю-продаж частини 6 навісів та артезіанської свердловини з насосною, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 5 навісів та артезіанську свердловину з насосною, які знаходяться в АДРЕСА_1 , а саме на: навіс (літера Д), загальною площею 243 кв. м; навіс (літера Е), загальною площею 243 кв. м; навіс (літера Ж), загальною площею 243 кв. м; навіс (літера З), загальною площею 325,8 кв. м; навіс (літера И), загальною площею 270 кв. м; артезіанську свердловину з насосною, загальною площею 16,8 кв. м.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є дружиною відповідача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і вказане рішення порушує її права, оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Договір купівлі-продажу від 07.07.2008 є нікчемним в силу статті 220 ЦК України. Згідно статті 657 ЦК України, що діяла на момент укладення правочину, такий підлягав державній реєстрації, чого дотримано не було. Також договір укладено з порушенням статті 369 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 (дружина відповідача) своєї згоди на відчуження майна не давала. Більше того, звертаючись із позовом до суду позивач пропустив строк позовної давності.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2011 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 травня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 травня 2023 року з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що при новому апеляційному розгляді суду слід встановити, чи оскаржуваним рішенням порушуються права апелянта ОСОБА_1 , як дружини ОСОБА_3 на частку у майні, яке було відчужено без її згоди на користь ОСОБА_2 .

Тому, аналізуючи матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у даній справі, колегія судді приходить до наступного.

Відповідач у справі ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а. с. 74). ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 23 листопада 1991 року серії НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 80).

22 травня 2020 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2011 року.

Отже, ОСОБА_1 не брала участі у справі (не була її стороною) та має право на апеляційне оскарження ухваленого рішення як особа, яка не була залучена до участі у розгляді справи. У матеріалах справи немає жодного доказу, з якого б слідувало, що ОСОБА_1 достеменно знала про існування оскарженого рішення або мала знати про нього до 11 травня 2020 року.

Ухвалою апеляційного суду від 11 січня 2021 року ОСОБА_1 залучено як правонаступника відповідача. Водночас, таке поєднання процесуального статусу (особи, яка не брала участі у справі і правонаступника відповідача) не змінило підстав апеляційного оскарження, викладених в апеляційній скарзі особи, яка не брала участі у справі.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).

За результатами апеляційного перегляду справи суд має право як на певні висновки щодо розгляду справи по суті (стаття 374 ЦПК України), так і певні процесуальні висновки, які унеможливлюють подальший апеляційний розгляд (стаття 362 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналіз змісту наведених правових норм свідчить про те, що особа, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, набуває статусу учасника справи після відкриття апеляційного провадження за її скаргою. Це означає, що вона користується правами та несе обов`язки учасника справи до моменту закриття апеляційного провадження, навіть якщо пізніше буде встановлено, що судовим рішенням питання про її права та обов`язки насправді не вирішувалося.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц вказав, що суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний Закарпатської області керувався тим, що ОСОБА_3 здійснив продаж ОСОБА_2 нерухомого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя за відсутності письмово висловленої згоди ОСОБА_1 , її нотаріального посвідчення.

Верховний Суд не погодився із висновком апеляційного суду щодо наявності підстав для перегляду справи по суті, зазначивши наступне.

За загальним правилом, передбаченим у частині третій статті 54 СК України, вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частина друга статті 65 СК України).

У постанові Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 274/4134/15-ц зазначено, що законодавець передбачив як загальне правило так звану презумпцію згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договорів щодо спільного майна, за винятком тих, що потребують обов`язкового нотаріального посвідчення (частина третя статті 65 СК України). Права одного з подружжя, який надавав згоду на відчуження чи на вчинення договору, але не був стороною договору, захищаються тим з подружжя, який уклав договір, і є відповідачем у справі.

Розвиваючи висновок, сформульований у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказала, що презумпція розпорядження спільним майном одним із подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

У цій справі ОСОБА_1 не є особою, яка оскаржує укладений без її згоди правочин, а доводи її апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що вона як співвласник майна мала бути залучена як співвідповідач до участі у справі.

За усталеною судовою практикою, у цивільних спорах про визнання договорів дійсними/недійсними участь беруть сторони цього правочину. За загальним правилом, другий з подружжя не залучається до участі у справі ні як співпозивач, ні як співвідповідач, оскільки права захищаються тим з подружжя, який уклав договір.

Один із подружжя, якщо спільне майно відчужене без його згоди, має право на оспорювання в судовому порядку відповідного правочину. Разом з тим, таке право не є ідентичним праву на апеляційне оскарження рішення, ухваленого в цивільній справі за участі іншого з подружжя.

Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення. Згідно із цим принципом жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами («Устименко проти України», заява № 32053/13, рішення від 29 жовтня 2015 року).

Верховний Суд нагадує, що, на відміну від законодавства, яке діє erga omnes (щодо всіх, тобто з правовим ефектом щодо невизначеного кола суб`єктів), судове рішення у приватноправовому спорі діє inter partes (тобто з правовим ефектом тільки для сторін у справі). Судове рішення, ухвалене у справі, за жодних обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі. Зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб. Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц та від 08 вересня 2022 року у справі № 9901/276/19.

У матеріалах справи відсутні відомості про наявність спору про поділ майна подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції, в апеляційній скарзі відсутні доводи щодо недобросовісності сторін правочину чи зловживання правом, спрямованим проти особи, яка подала апеляційну скаргу, відтак не встановлено обставин, які би свідчили про порушення оскаржуваним рішенням прав ОСОБА_1 , яка оскаржила таке рішення за спливом більше 8 років після його ухвалення та 1 рік 4 місяці роки після смерті ОСОБА_3 .

З наведених мотивів, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно апеляційною скаргою - слід закрити.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 367, 368, п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно- закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 06 березня 2026 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра