КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2619/24
Провадження № 2/488/155/26
УХВАЛА

Іменем України

12.03.2026 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Волошиній Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 419,6 кв.м., житловою площею 145,2 кв.м. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,10 га з кадастровим номером :05:001:0033, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель землі житлової та громадської забудови.

01.04.2024 р. позивач звернувся до відповідача по даній справі Миколаївської обласної військової адміністрації із заявою про приватизацію даної земельної ділянки, однак листом від 25.04.2024 р. за вих. № 05-65/1086/5-24 відповідач повідомив, що у зв`язку із триваючими судовими спорами щодо вказаної земельної ділянки, надати її у власність позивача не надається можливим.

Позивач вважає, що відповідач у даному випадку, відповідно до діючого законодавства, повинен був прийняти відповідне рішення, зокрема, про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову у цьому. Натомість він фактично самоусунувся від прийняття рішення відповідно до законодавства, обмежившись листом без належного правового обґрунтування.

На думку позивача, тим самим відповідач виявив протиправну бездіяльність та порушив його інтереси щодо права на здійснення приватизації земельної ділянки.

Посилаючись на таке та з врахуванням наданих уточнень, позивач просив:

-визнати протиправною бездіяльність Миколаївської обласної військової адміністрації щодо неприйняття рішення за результатами розгляду його заяви про приватизацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0033, площею 0,10 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зобов`язати відповідача розглянути його заяву повторно та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.06.2024 р. було відкрито провадження по справі і призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання по справі сторони не з`явилися.

Від представника позивача адвоката Родіонової В.Є. надійшла заява із проханням слухати справу у її відсутність позивача та його представника, і задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від представника відповідача надійшов відзив та клопотання про закриття провадження у справі. Відзив мотивований тим, що 01.04.2024 р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо надання у власність вищевказаної земельної ділянки, на якій розташований належний йому на праві власності житловий будинок. Листом за № 05-54/1086/5-24 від 25.04.2024 р. позивачу було повідомлено про неможливість надання йому у власність даної земельної ділянки через те, що судовими рішеннями, які набрали законної сили (справа № 488/2804/17), було скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 16007473 від 18.08.2016 р. про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, що розташований по АДРЕСА_1 , за позивачем ОСОБА_1 . Крім цього, було встановлено належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та її неправомірне вибуття зі складу земель, що надавалися у постійне користування ДП «Миколаївське лісове господарство». Таке робить неможливим надання спірної земельної ділянки у приватну власність позивача. Посилаючись на таке, представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

У заяві про закриття провадження у справі представник відповідача посилався на те, що у даному випадку між сторонами існує публічно-правовий спір, вирішення якого належить до компетенції адміністративних судів згідно визначеної компетенції, тому він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача надала заперечення на заяву про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки у власність порушує право позивача на безоплатну приватизацію. Тому за своєю правовою природою даний спір має приватно-правовий характер і повинен розглядатися саме за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, ознайомившись із доводами сторін та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що 01.04.2024 року позивач по даній справі ОСОБА_1 звернувся до Миколаївської обласної військової адміністрації із заявою про передачу йому у власність, шляхом безоплатної приватизації, земельної ділянки площею 0,10 га з кадастровим номером :05:001:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач зазначив, що на цій земельній ділянці розташований належний йому житловий будинок загальною площею 419,6 кв.м., у т.ч. житловою площею 145,2 кв.м. Земельна ділянка перебуває у державній власності в особі Миколаївської обласної державної адміністрації (а.с. 35).

Листом за № 05-65/1086/5-24 від 25.04.2024 р. відповідач повідомив позивача, що його звернення було розглянуто і з`ясовано, що судовими рішеннями, винесеними по цивільній справі № 488/2804/17 було встановлено належність даної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та її неправомірне вибуття зі складу земель, що надавалися у постійне користування ДП «Миколаївське лісове господарство». Через це передати її у приватну власність ОСОБА_1 не вбачається можливим (а.с. 41).

Листом від 29.04.2024 р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив винести рішення з приводу раніше поданої ним заяви від 01.04.2024 р. про приватизацію вищевказаної земельної ділянки (а.с. 34). На цей лист позивач отримав відповідь за № 05-65/1358/5-24 від 27.05.2024 р., в якій відповідач повідомив про те, що звернення позивача розглянуто і листом за № 05-65/1086/5-24 від 25.04.2024 р. йому повідомлено про неможливість прийняття рішення про передачу у власність у межах норм безоплатної приватизації бажаної земельної ділянки, у зв`язку з судовими рішеннями по справі № 488/2804/17.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач посилався на порушення відповідачем визначеного законом порядку передачі у власність земельної ділянки та не прийняття ним відповідного вмотивованого рішення, оскільки відповідач обмежився листами без належного правового обґрунтування, ти самим виявив протиправну бездіяльність.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`стязковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Частина 1 ст. 19 ЦПК України визначає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Згідно ст. 118 ЗК громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До заяви додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Частиною 5 ст. 122 ЗК України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Положеннями ст. 118 ЗК України не визначено у якій саме формі має бути прийнято рішення за наслідками розгляду заяви громадянина про передачу у власність земельної ділянки.

Разом із цим, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначає, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Зі змісту наведених норм права вбачається, що вони визначають підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, які уповноважені вирішувати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів з клопотанням на отримання дозволу для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду якого встановлені земельним законодавством України органи приймають одне з відповідних рішень.

Частинами 1,2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ч. 1 ст. 19 КАС України).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, зі змісту наведеного слідує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У своєму позові позивач акцентує увагу на тому, що відповідач Миколаївська обласна військова адміністрація, як орган, до повноважень якого належить вирішення питання надання у власність спірної земельної ділянки, не розглянув заяву позивача у визначеному законом порядку, зокрема, не прийняв вмотивованого рішення згідно своєї компетенції, обмежившись листами, які не є рішеннями (розпорядчими актами). На думку позивача, цим самим відповідач виявив бездіяльність.

На думку суду, у даному випадку має місце спір між позивачем (фізичною особою) та відповідачем (суб`єктом владних повноважень) з приводу реалізації останнім владних управлінських повноважень. При цьому спір про право власності на земельну ділянку не вирішується та не відноситься до предмету позову, і позивачем оспорюється саме не дотримання відповідачем процедури розгляду його заяви про передачу у власність земельної ділянки.

Такий спір за своєю правовою природою та характером спірних правовідносин є адміністративним спором, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При розгляді справи суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 30.05.2018 р. у справі № 826/5737/16 та висновки Верховного Суду у постановах від 05.10.2022 р. у справі № 813/1813/18 та від 18.03.2025 р. у справі № 300/461/22.

З огляду на таке, клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі, є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 255-256, 261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Провадження у цивільній справі № 488/2619/24 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя Л.І. Селіщева