Провадження № 2/750/384/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2026 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
суддіСупруна О.П.,
секретарЮрченко А.А.,
03.10.2025 позивач за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за Договором №1363213 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 11.03.2024 у розмірі 20 095,80 грн, а також судового збору, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору.
Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою від 09.10.2025 прийняв справу до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду по суті на 22.12.2025.
22.12.2025 розгляд справи відкладено на 11.03.2026 у зв`язку з неявкою відповідача.
У судове засідання 11.03.2026 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача разом з позовною заявою надала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав.
За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що 11.03.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем було укладено Договір № 1363213 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort»(а.с. 8-11).
Згідно умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн строком на 360 днів шляхом переказу на платіжну картку позичальника, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування.
Пунктом 1.1 договору передбачено, що на умовах встановлених цим договором, Товариство надає споживачу кошти у кредит у національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума (загальний розмір) кредиту становить 4 000,00 гривень (пункт 1.2. договору).
Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), первісна редакція якого наведена в додатку № 1 до цього договору (пункти 1.3, 1.4 договору).
Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 договору (пункти 1.5, 1.5.1 договору).
Знижена процента ставка становить 0,01% в день та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник програми лояльності товариства, до 10.04.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежу (пункт 1.5.2 договору).
Проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році, тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається перша дата сплати процентів, вказана в Графіку платежів (пункти 3.1, 3.2 договору).
Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (пункт 2.1 договору).
Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіку платежів (розділ 5 договору).
Відповідно до Графіку платежів за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до кредитного договору №13633213 від 11.03.2024, відповідач погодився, що за період користування кредитом із 11.03.2024 по 06.03.2025 загальна вартість кредиту для споживача складе 40 000,00 грн (а.с. 12).
Розділом 6 договору передбачена відповідальність сторін, яку сторони несуть за порушення умов договору згідно чинного законодавства України та договору.
Кредитний договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора Е978 та шляхом обміну електронними повідомленнями, що передбачено положеннями статей 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6,7,12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Суб`єкт електронної комерції суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Згідно із статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на таких умовах.
За своєю правовою природою правовідносини, які виникли між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем у справі є кредитними, а тому вони підпадають під правове регулювання норм 2 глави 71 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, які регулюють відносини за договором позики, якщо інше не встановлено § 2 глави 71 Цивільного кодексу України, або не випливає із суті кредитного договору.
Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору шляхом надання відповідачці грошових коштів у визначеному розмірі.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, отримавши такі кредитні кошти. У подальшому, відповідач порушив умови кредитного договору і не повернув у повному обсязі кредит, а також не виконав інші грошові зобов`язання перед позивачем.
Відповідач, усупереч умовам Договору про споживчий кредит № 1363213 від 11.03.2024, взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, допустивши порушення умов кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на загальну суму 20 095,80 грн, з яких: 2 196,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 10 895,80 грн - заборгованість за відсотками; 7004,00 грн - пеня.
20.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (новий кредитор) укладено договір факторингу № 01.02-01/25, відповідно до умов якого на умовах, встановлених цим договором, Клієнт (первісний кредитор) відступає (передає) Фактору (новий кредитор) права вимоги, а Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором (а.с.31-37).
Відповідно до пункту 3.1.3 договору, право вимоги переходить до ТОВ «Свеа Фінанс» після підписання сторонами цього договору, з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників за формою Додатку 5 договору, та оплати Фактором суми фінансування у строки, передбачені договором, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-01/25 від 20.01.2025 ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №1363213 від 11.03.2024 на загальну суму 20 095,80 грн, з яких: 2 196,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 10 985,80 грн заборгованість за відсотками; 7004,00 грн штрафні санкції (а.с.44).
Отже, позивач як правонаступник має право вимоги до відповідача щодо стягнення нарахованої заборгованості.
Частиною 1 статті 512 ЦК України установлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно із статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України).
Частинами 1, 2 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).
Згідно із статтею 12, частинами 1,5-7 статті 81, частиною 1 статті 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Як убачається з наданого розрахунку заборгованості, ТОВ «Селфі Кредит» здійснювало нарахування відсотків за користування кредитом за період з 11.03.2024 по 09.04.2024 за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,01 % на день (пункт 1.5.2 договору № 1363213), у період з 11.04.2024 по 23.05.2024 включно за стандартною процентною ставкою 2,5 % на суму кредиту 4 000,00 грн за кожен день користування, та у період з 24.05.2024 по 20.01.2025 включно за стандартною процентною ставкою 2,5 % на суму кредиту 2 196,00 грн за кожен день користування.
Після 20.01.2025 нарахування відсотків ані первісним кредитором, ані позивачем після переходу до нього права грошової вимоги до відповідача не здійснювалося. Усього нараховано відсотків 17 597,80 грн, сплачено відповідачем 6 702,00 грн.
Водночас суд звертає увагу, що відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Закон № 3498-IX від 22.11.2023 доповнив статтю 8 частиною п`ятою, і набрав чинності 24.12.2023 (Закон України № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»), що відповідає частині 5 статті 94 Конституції України. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» встановлено тимчасове обмеження максимальної денної процентної ставки: перші 120 днів 2,5 %, наступні 120 днів 1,5 %.
Кредитний договір № 1363213 укладено 11.03.2024, тобто після набрання чинності зазначеними нормами, тому нарахування процентної ставки понад 1 % є неправомірним.
За період з 11.04.2024 по 23.05.2024 заборгованість відповідача за відсотками мала становити 1 680,00 грн, а не 4 200,00 грн, як було нараховано позивачем (4 000,00 грн х 42 дні х 1%).
Як установлено судом, 23.05.2024 відповідачем здійснено платіж у розмірі 7 000,00 грн, який, згідно з розрахунком позивача, було зараховано: на погашення основної суми кредиту 1 804,00 грн, на сплату відсотків 4 200,00 грн, на сплату штрафних санкцій 996,00 грн.
Водночас суд зазначає, що зарахування 4 200,00 грн як відсотків та 996,00 грн на штрафні санкції є безпідставним і суперечить імперативним нормам Закону України «Про споживче кредитування» (частина 5 статті 8).
Крім того, на момент нарахування штрафних санкцій на території України діяв воєнний стан (Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022). Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, у тому числі від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені). Нараховані штрафні санкції підлягають списанню кредитодавцем.
Відповідно, суд доходить висновку, що позивач не мав правових підстав для нарахування та стягнення зі сторони відповідача штрафних санкцій у сумі 996,00 грн, а зазначені кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення основного зобов`язання. Таким чином, з урахуванням здійсненого платежу 23.05.2024, зобов`язання відповідача за кредитним договором виконані, а заборгованість відсутня.
Щодо вимоги позивача про стягнення 7 004,00 грн пені, суд зазначає: відповідно до статей 611, 546, 548, 625 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, однак у період дії воєнного стану та з огляду на пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки.
Ураховуючи це, вимога позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Відсутність основного боргу та простроченого грошового зобов`язання, а також дія воєнного стану свідчать, що позивач не мав правових підстав для нарахування та стягнення неустойки, штрафу чи пені.
Вимоги в частині стягнення процентів у заявленому розмірі та пені є незаконними і задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, у разі відмови в позові на позивача.
Ураховуючи викладене, вимога ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення судових витрат з відповідача, задоволенню також не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 10, 12, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,
Відмовити в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження: вул. Іллінська, 8, м. Київ, код ЄДРПОУ - 37616221.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Суддя