РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Майстренка О.М., за участі секретаря судового засідання Нагуляк А.Б., представника позивача, адвоката Сізончика І.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом,

встановив:

25 червня 2025 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого діє представник, адвокат Сізончик Ігор Олександрович, до Київської міської ради (далі - відповідач).

У вказаному позові позивач вимагає визначити додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його рідного брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.01.2022, актовий запис № 745, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що згідно свідоцтва про народження від 18.07.1974, запис № 1468 померлий ОСОБА_2 , є рідним братом позивача.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема: на

2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , які належали йому на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 11.03.2005, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. № 1712, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 14.03.2005 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири від 13.08.2020.

За свого життя брат позивача ОСОБА_2 заповіт не склав. Оскільки заповіт не було укладено, то встановлюється черговість спадкоємців за законом. Спадкоємців І-ї (першої) черги за законом не має. Позивач є рідним братом померлого ОСОБА_2 і відноситься до

ІІ-ї (другої) черги спадкоємців за законом. Інших спадкоємців не має.

Після смерті брата 19.06.2024 позивач звернувся до державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про права на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Позивач вважав, що оформлення спадщини під час воєнного стану строком не обмежено, оскільки на момент його звернення до державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в країні діяв військовий стан та велись бойові дії, і тому він вважав, що має право в будь-який час звернутись до нотаріуса з заявою для прийняття спадщини за законом.

19 червня 2024 року позивач звернувся до державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про заведення спадкової справи, прийняття спадщини та видачу свідоцтва про права на спадщину за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

За наслідками такого звернення було заведено спадкову справу № 345/2024.

В подальшому нотаріусом видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.06.2024 № 1741/02-31, відповідно до якої, відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , після померлого брата ОСОБА_2 .

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважає збройну агресію та введення воєнного стану у відповідності до Указу Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та воєнні дії, що відбуваються на території України, а також те, що позивач вважав, що має право в будь - який час звернутись до нотаріуса з заявою для прийняття спадщини за законом оскільки тривалий час проживав разом із спадкоємцем на момент його смерті, а тому вважав, що фактично прийняв спадщину.

Позивач вважає, що положення закону та підзаконних актів, прийнятих протягом дії воєнного стану, щодо перебігу строку для прийняття спадщини, є суперечливими; протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємця та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Крім того, позивач просить врахувати ту обставину, що пройшов незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняттям спадщини та подачею заяви про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Майстренко О.М.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні постановлено ухвалу про витребування у державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори, копію спадкової справи № 345|2024, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До суду від держаного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 345/2024, яка заведена після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 08.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання з`явився представник позивача, адвокат Сізнчик Ігор Олександрович, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Київської міської ради, при вирішенні справи просив суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення на підставі повного та всебічного розгляду справи та покладатися на розсуд суду.

Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 745, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії НОМЕР_1 від 10.01.2022.

За свого життя брат позивача ОСОБА_2 заповіт не склав. Оскільки заповіт не було укладено, то встановлюється черговість спадкоємців за законом. Спадкоємців І-ї (першої) черги за законом не має. Позивач є рідним братом померлого ОСОБА_2 і відноситься до ІІ-ї (другої) черги спадкоємців за законом. Інших спадкоємців не має.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому на праві власності.

Після смерті брата 19.06.2024 позивач звернувся до державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про права на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 .

19 червня 2024 року державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Василевською О.А. позивачу видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.06.2024 № 1741/02-31, відповідно до якої, відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, після померлого брата ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що позивач не подав заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений

ст. 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та не надав документи, які підтверджують реєстраціюзі спадкоємцем за однією адресою.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до

ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

Належним відповідачем у спорах про спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Померлий ОСОБА_2 у період з 10.05.2005 по 02.01.2022 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті зареєстровані особи відсутні.

Інших спадкоємців не встановлено.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

У ч. 3 ст. 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже віднесення будь-яких обставин до поважних є оціночним та таким, що безпосередньо належить до волі суду та його оцінки.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Указом Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 у зв`язку з військової агресією Російської Федерації проти України на території України введено воєнний стан, який продовжується і на теперішній час.

Передбачений законом строк на прийняття спадщини позивачем пропущений.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Вказаний пункт 3 виключено з 18.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану».

Правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст.ст. 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини; для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч.ч. 2, 3 ст. 1272 ЦК України)..

Законодавець як у ст. 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції, як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такий правовий висновок Верховного Суду висловлений в постанові від 25.01.2023 у справі № 676/47/21, постанові Верховного Суду від 21.06.2023 у справі N 175/1404/19, які підлягають врахуванню судом.

Виходячи з норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зміни щодо строків прийняття спадщини не були внесені до Цивільного кодексу України, а відтак норми постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 N 164 не змінюють та не зупиняють визначених ст. 1270 ЦК України строків для прийняття спадщини.

Судом встановлено, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено в результаті військового вторгнення рф на територію України 24.02.2022 та встановленням обмежувальних заходів у зв`язку з цим, що в сукупності свідчить про поважність причин пропуску строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.

Крім того, суд враховує, що пройшов незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею заяви про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Інших осіб, які б звернулись з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , судом не встановлено. Доказів, які спростовують твердження позивача щодо поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, суду не надано.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 17.10.2018 у справі № 681/203/17-ц питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Вказана правова позиція підтримана і в постановах Верховного суду від 01.06.2020 у справі N 185/777/17, у постанові від 07.04.2020 у справі N 756/9379/15-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналізуючи зібрані по справі докази у світлі наведених правових норм та встановлених судом обставин, виходячи із засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності і розумності, враховуючи, що позивач має право на спадщину за заповітом, а також введення воєнного стану в Україні, встановлення у зв`язку з цим обмежувальних заходів, строк який позивач пропустив є незначним, спадщина ніким не прийнята та не визнана судом відумерлою, суд дійшов до висновку, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, зазначені позивачем є поважними, а тому є необхідним визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не порушує прав та законних інтересів інших осіб.

За клопотанням представника позивача судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись 2, 4, 5, 7, 10-13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк в три місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Початок додаткового строку для прийняття спадщини відраховувати з моменту набрання судовим рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторони:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач Київська міська рада, код за , адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

Суддя О. Майстренко