головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І.
провадження № 22-ц/824/9481/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року

у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 01 травня 2015 року надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у буд. АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником частки вказаної квартири та споживачем житлово-комунальних послуг за цією адресою.

За цією квартирою обліковується заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за період з 01 січня 2018 року по 01 серпня 2024 року у сумі 30 544 грн 66 коп., яка складається з основного боргу у сумі 21 591 грн 67 коп., інфляційних втрат у сумі 6 669 грн 81 коп., 3% річних у сумі 2 283 грн 18 коп.

Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року частково задоволено позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з січня 2018 року по липень 2024 року у розмірі 10 795 грн 84 коп., 3% річних від простроченої суми за період з січня 2018 року по січень 2022 року та з січня 2024 року по липень 2024 року у розмірі 703 грн 19 коп., інфляційні втрати за період з січня 2018 року по січень 2022 року та з січня 2024 року по липень 2024 року у розмірі 1 740 грн 41 коп. та судовий збір у розмірі 1 302 грн 04 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач є співвласником вказаної квартири, тобто, фактично є споживачем житлово-комунальних послуг, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, пропорційно її частки у праві власності (1/2), за період з січня 2018 року по липень 2024 року за спожиті житлово-комунальні послуги, що становить 10 795 грн 84 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 6 669 грн 81 коп. та 3% річних у сумі 2 283 грн 18 коп., нарахованих за період з січня 2018 року по липень 2024 року на суму заборгованості, то суд першої інстанції врахував Постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року №206 (в редакції від 30 грудня 2023 року) та обґрунтовував свої висновки тим, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості за період з лютого 2022 року по грудень 2023 року не відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з довідки Централізованої бухгалтерії КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» квартира поділена на два особових рахунки, а саме: власником особового рахунку НОМЕР_1 значиться відповідач ОСОБА_1 ; власником особового рахунку НОМЕР_2 значиться ОСОБА_2 , тобто квартира має два незалежних один від одного особових рахунки, на які проводиться нарахування за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Позивачем сформовано розрахунок заборгованості за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій станом на 01 вересня 2024 року саме по особовому рахунку (о/р НОМЕР_1 ) споживача ОСОБА_1 .

Тому, апелянт вважає, що заборгованість за період з січня 2018 року по липень 2024 року за спожиті комунальні послуги становить 21 591 грн 67 коп. та підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи те, що заборгованість за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за особовим рахунком відповідача за період з січня 2018 року по липень 2024 року становить 21 591 грн 67 коп., то 3% річних та інфляційні витрати, на думку апелянта, слід нараховувати на суму заборгованості 21591 грн 67 коп., а саме 3% річних у сумі 1 406 грн 38 коп., інфляційній втрати у сумі 3 480 грн 82 коп.

Щодо правової позиції відповідача.

Станом на день ухвалення постанови апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов. Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

За відомостями від 25 жовтня 2024 року №121377046 Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА встановлено, що відповідач зареєстрований з 13 березня 1987 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 87).

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до частини 10 статті 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.

Апеляційний суд двічі направляв на зареєстровану адресу відповідача повідомлення разом з копіями ухвали про призначення розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційної скарги та доданих до неї документів.

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, надіслана апеляційним судом кореспонденція повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (такий правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23).

Крім того, вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, апеляційним судом розміщено оголошення на сайті судової влади про розгляд цієї справи.

Таким чином, апеляційний суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (надалі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк.

Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу.

Це передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, оголошення на сайті судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, апеляційний суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідачки дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо апеляційної скарги.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1,2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 частина 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

У постанові Верховного суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївської районної в місті Києві ради від 19 жовтня 2010 року №41/10 майно територіальної громади було передане на баланс КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району», в тому числі будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

Згідно з рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» (а.с. 17-20).

Будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 травня 2015 року знаходиться на утриманні та обслуговуванні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», яке надавало житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 серпня 2024 року № 389853878 власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 (а.с. 13).

Право власності на частину квартири виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 травня 2019 року № 3-347 виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою.

Також, встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 13 березня 1987 року по теперішній час (а.с. 87).

Згідно з довідки Централізованої бухгалтерії КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» квартира поділена на 2 особових рахунки, а саме:

- власником особового рахунку НОМЕР_1 значиться відповідач ОСОБА_1 ;

- власником особового рахунку НОМЕР_2 значиться ОСОБА_2 (а.с. 10).

Відповідно до розрахунку заборгованості за адресою: АДРЕСА_2 , за період з січня 2018 року по липень 2024 року за спожиті житлово-комунальні послуги, за особовим рахунком НОМЕР_1 , складає 21 591 грн 67 коп., за період з січня 2018 по липень 2024 року нараховані 3% річних у розмірі 2 283 грн 18 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 669 грн 81 коп. (а.с. 11-12).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача, пропорційно її частки у праві власності на квартиру, заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, суд першої інстанції не врахував надану позивачем довідку, якою підтверджено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , поділена на особових рахунки.

Відповідач ОСОБА_1 є власником частини вказаної квартири та власником особового рахунку НОМЕР_1 .

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що позивачем нарахована заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій станом на 01 вересня 2024 року саме по особовому рахунку НОМЕР_1 , який належить відповідачу.

У цьому випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими у квартиру, в якій зареєстрована відповідач (з 13 березня 1987 року), надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалися позивачем відповідно до тарифів, встановлених та затверджених рішеннями Київської міської ради.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути половину суми заборгованості у розмірі 10 795 грн 84 коп. (пропорційно її частки у праві власності).

З огляду на викладені обставини та наявні докази в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції вважає, що заборгованість за період з січня 2018 року по липень 2024 року за спожиті комунальні послуги у відповідача як власника особового рахунку НОМЕР_1 становить 21 591 грн 67 коп. та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Однак відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у новій редакції.

Основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.

З урахуванням вищенаведених норм законодавства, нараховані 3% річних та інфляційні втрати у цьому випадку підлягають стягненню частково за період з січня 2018 року по січень 2022 року та з січня 2024 року по липень 2024 року.

Враховуючи те, що заборгованість за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за особовим рахунком відповідача за період з січня 2018 року по липень 2024 року становить 21 591 грн 67 коп. та який підлягає стягненню з відповідача, то 3% річних та інфляційних втрат слід нараховувати саме на цю суму заборгованості - 21 591 грн 67 коп.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з січня 2018 року по січень 2022 та з січня 2024 року по липень 2024 року 3% річних та інфляційні втрати, які за розрахунком апеляційного суду становлять 1 406 грн 38 коп. та 3 480 грн 82 коп., відповідно.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладені обставини, а також докази, наявні в матеріалах справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги і доходить висновку про необхідність внесення змін у рішення суду першої інстанції шляхом збільшення розміру заборгованості за спожиті послуги з утримання будинку та прибудинкової території з відповідача на користь позивача за період з січня 2018 року по липень 2024 року з 10 795 грн 84 коп. до 21 591 грн 67 коп., а також шляхом збільшення розміру нарахованих на суму заборгованості (21 591 грн 67 коп.) за період з січня 2018 року по січень 2022 року та з січня 2024 року по липень 2024 року - 3% річних та інфляційні втрати, з 703 грн 19 коп. до 1 406 грн 38 коп. та з 1 740 грн 41 коп. до 3 480 грн 82 коп. відповідно.

Таким чином відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду в частині визначеного судом розміру заборгованості за спожиті відповідачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території, 3% річних та інфляційних втрат підлягає зміні.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн (а.с. 9).

При подачі апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 4542 грн.

Оскільки, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 86,68% (26478,87 х 100/30544,66), а саме у розмірі 6 561 грн 67 коп. ((3028 +4542) грн)*86,68%).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року змінити, збільшити розмір заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з січня 2018 року по липень 2024 року з 10 795 грн 84 коп. до 21 591 грн 67 коп., розмір 3% річних від простроченої суми за період з січня 2018 року по січень 2022 року та з січня 2024 року по липень 2024 року з 703 грн 19 коп. до 1 406 грн 38 коп., розмір інфляційних втрат за період з січня 2018 року по січень 2022 року та з січня 2024 року по липень 2024 року з 1 740 грн 41 коп. до 3 480 грн 82 коп.

Рішення у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» судового збору змінити, збільшивши його розмір з 1 302 грн 04 коп. до 6 561 грн 67 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська