Справа № 694/3616/25
провадження № 2/694/331/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2026 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Литвин Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду в м. Звенигородка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №36676-04/2025 в розмірі 36800,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.04.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №36676-04/2025. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотност, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором.

Для отримання кредиту Клієнт відвідує сайт Товариства та ознайомлюється з відповідною інформацією, а саме Првилами надання коштів у позику, кредитними продуктами Товариства, документами щодо взаємодії з споживачами, Примірним договоромпро надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту, яка розміщується на сайті Товариства. Приймаючи умови Кредитного договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повінстю розуміє погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

29.07.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №29072025, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №29072025 від 29.07.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36800 грн., з яких: 20000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 13500 грн. сума заборгованості за відсотками та 3300 грн. сума заборгованості за штрафом.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №36676-04/2025 в розмірі 36800 грн.

Оскільки, ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за вище вказаним договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, тому ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вимушене звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначений

судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів застосування саме відповідачем електронного підпису при укладенні кредитного договору, зокрема не підтверджено, який саме електронний підпис використовувався, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Наявність персональних даних у тексті договору не підтверджує факт його підписання в електронній формі. Щодо штрафних санкцій відповідач зазначає, що відповідно до п. 18 Прикінцевих положень ЦК України під час дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення штрафи і пеня за прострочення виконання кредитних зобов`язань не нараховуються, а раніше нараховані санкції підлягають списанню, у зв`язку з чим просить відмовити у стягненні штрафу та пені в сумі 3 300 грн. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів фактичної видачі кредитних коштів відповідачу. Позивач не надав документів, що підтверджують отримання відповідачем грошових коштів від ТОВ «Стар Файненс груп», а наданий лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не є первинним бухгалтерським документом та не підтверджує факт перерахування коштів. Аналогічно розрахунок заборгованості складений позивачем в односторонньому порядку та не підтверджений первинними документами, що суперечить вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідач також зазначає, що умови кредитного договору суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування», зокрема щодо максимального розміру процентної ставки та неправомірного нарахування комісії у сумі 2 000 грн., яка повинна була бути зарахована в рахунок сплати процентів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є неправильним та не відповідає умовам договору. Окрім цього, позивач не довів факту переходу до нього права грошової вимоги, оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази укладення та виконання договорів факторингу, зокрема реєстр боржників, акти приймання-передачі та докази оплати. Надані витяги з реєстрів сформовані в односторонньому порядку та не підтверджують набуття позивачем права вимоги саме до відповідача. Також позивач не надав доказів виконання переддоговірних обов`язків кредитодавця та належного інформування відповідача про умови кредитування. Паспорт споживчого кредиту не є складовою договору та не підтверджує волевиявлення сторін. З огляду на викладене, відповідач вважає, що позивачем не доведено ані факт укладення кредитного договору, ані видачу кредитних коштів, ані правильність розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

29.12.2025 року представник позивача ОСОБА_2 подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що доводи відповідача є безпідставними та не спростовують заявлених позовних вимог. Представник позивача вказує, що кредитний договір був укладений в електронній формі з дотриманням вимог законодавства, а відповідач особисто здійснив усі необхідні дії для його підписання шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором через інформаційно-телекомунікаційну систему первісного кредитора. Факт укладення договору підтверджується матеріалами справи та подальшою поведінкою відповідача, зокрема здійсненням платежів. Щодо отримання кредитних коштів позивач зазначає, що перерахування грошових коштів було здійснено у безготівковій формі на платіжну картку відповідача, що підтверджується наданими документами платіжного сервісу. Часткова сплата заборгованості відповідачем свідчить про фактичне отримання кредиту та визнання умов договору. Представник також зазначає, що розрахунок заборгованості здійснений відповідно до умов кредитного договору та відображає як суму наданого кредиту, так і всі здійснені відповідачем платежі. Заперечення щодо правильності розрахунку є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Крім того, представник вказує, що право вимоги до відповідача набуте позивачем на законних підставах, що підтверджується поданими до суду документами, а відсутність підстав для виконання зобов`язань новому кредитору відповідачем не доведена. У

зв`язку з наведеним представник позивача просить суд відхилити доводи відзиву та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

05.01.2025 року відповідач подала заперечення, у яких зазначила, що позивач у поданій відповіді не надав належних та допустимих доказів укладення саме з відповідачем електронного кредитного договору, зокрема доказів використання одноразового ідентифікатора, належності номера телефону відповідачу та дотримання процедури укладення електронного правочину, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Крім того, відповідач вказує на відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів, а також на незаконність нарахування штрафних санкцій у період дії воєнного стану та нікчемність комісії за надання кредиту відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування». Також зазначено, що здійснення відповідачем окремих платежів не є безумовним підтвердженням визнання боргу, а поданий позивачем розрахунок заборгованості є спірним, оскільки позивачем не спростовано контррозрахунок, наданий відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача у відзиві на позов просила розглядати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить розглядати справу без її участі та відмовити в задоволенні позову.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами.

В зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлено, що 16.04.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №36676-04/2025. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Y158, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 Кредитного договору, в якому зазначені паспортні дані та РНОКПП відповідача. Відповідно до вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 20000 грн. строком на 120 днів із процентною ставкою 0,90 % в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом. Комісія за видачу кредиту в сумі 2000 грн. (що складає 10,00% від суми кредиту). Дата погашення кредиту 13.08.2025 року (а.с.10-12).

Також відповідач підписала паспорт споживчого кредиту та графік платежів, який є Додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту (а.с.12-13).

Крім того, ОСОБА_1 було підписано Інформаційне повідомлення позичальника та Заяву-анкету клієнта на отримання кредиту, які містить анкетні дані відповідача, які є аналогічними даним, що зазначені у Кредитному договорі (а.с.14-зворот).

Кредитодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику ОСОБА_1 обумовлену договором суму грошових коштів.

Факт переказу коштів підтверджується довідкою вих. № 3426_14 від 15.10.2025, наданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якої по кредитному договору 16.04.2025 року успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта на суму 20000 грн.; призначення платежу: зарахування на картку № НОМЕР_1 (а.с.15).

Відповідач скористалася наданими кредитними коштами, проте зобов`язання належним чином за вищезазначеним Договором не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

З наданого ТОВ «Стар Файненс Груп» розрахунку заборгованості за кредитним договором № 36676-04/20255 від 16.04.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала часткові оплати за даним договором, зокрема 5400 грн. в рахунок погашення процентів, 2000 грн. в рахунок погашення комісії та 6700 в рахунок погашення штрафів (а.с.15зворот.).

29.07.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №29072025, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.16 зворот.-18).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №29072025 від 29.07.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36800 грн., з яких: 20000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 13500 грн. сума заборгованості за відсотками та 3300 грн. сума заборгованості за штрафом (а.с.20).

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі,якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.52 Цивільного Кодексу України.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У п. 5 ст.3Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи такі положення закону, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Отже, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Укладаючи кредитний договір сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_1 підписала договір споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст. 12 згаданого Закону, що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи. Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому, в свою чергу, були перераховані кошти, відповідно до умов п. 1.6. договору, на його картку.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст.1056-1 ЦК України).

До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму

позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.610 ЦК України. Відповідно до положень ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. надавалися і отримані ОСОБА_1 на строк 120 днів зі сплатою процентів (відсотків) за користування кредитом. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, ОСОБА_1 усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Також, вона підтвердила, що отримала від позикодавця до укладення спірного договору інформацію, зазначену у частині 2статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлений про свої права відповідно до статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, та була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту.

На підставі цього договору відповідач отримала кредитні кошти (тіло кредиту) в сумі 20 000,00 грн., взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконала умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість.

Приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 36676-04/2025, який був укладений 16.04.2025 року між нею та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ

«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», до якого перейшло право вимоги від первісного кредитора, щодо стягнення основного боргу в розмірі 20000 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

15.03.2022 року був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

З розрахунку пені за порушення умов договору № 36676-04/2025 від 16.04.2025 року, наданого представником позивача до матеріалів позовної заяви, судом встановлено, що штраф за несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті боргу нарахований в період дії воєнного стану і становить 3300 грн.

З огляду на викладене, суд, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, вважає, що слід відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу/пені з відповідача, яка нарахована у період дії в Україні воєнного стану, оскільки розмір такої неустойки (за наведений період) підлягає списанню кредитодавцем.

Виходячи з вищевказаних обставин, суд також вважає незаконним нарахування в період воєнного стану та стягнення позивачем з відповідача ОСОБА_1 штрафу в розмірі 6700 грн., що відображено в розрахунку заборгованості та не заперечується сторонами. Враховуючи те, що вказана сума штрафу вже була сплачена відповідачем всупереч вимогам пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, суд приходить до висновку, що на цю суму необхідно зменшити розмір процентів, які стягуються з відповідача (13500 грн. 6700 грн. = 6800 грн).

При цьому суд вважає, що сплата відповідачем комісії в розмірі 2000 грн. за надання кредиту є законною та відповідає умовам укладеного кредитного договору.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 36676-04/2025 від 16.04.2025, який був укладений між нею та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», як в обумовлені договором строки, та враховуючи відсутність відомостей про те, що відповідач на час розгляду справи виконав свої зобов`язання за Договором № 36676-04/2025 перед ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» підлягають частковому задоволенню.

З відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 20000 грн. та проценти в розмірі 6800 грн., а всього 26800 грн.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції №145270 від 11.11.2025 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. (а.с.5), враховуючи норми ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» про те, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі

- застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, який він просить стягнути з відповідача.

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (73 %) в розмірі 1768 грн. 35 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Договором від 16.04.2025 року № 36676-04/2025 в сумі 26800 (двадцять шість тисяч вісімсот) грн., з яких 20000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 6800 грн. заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1768 (одна тисяча сімсот шістдесят вісім) грн. 35 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри 30, , реквізити IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк».

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.М. Кравченко