Номер провадження 2/404/3759/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Кропивницький

Фортечний районний суд м. Кропивницького в складі:

головуючої судді - Варакіної Н.Б.

за участю секретаря - Кірової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 (РНОКПП судом не встановлено, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа: Українська біржа нерухомості (, вул. Тараса Карпи, 64, м. Кропивницький, 25006) про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до до ОСОБА_2 , третя особа: Українська біржа нерухомості про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 27 серпня 1997 року ОСОБА_3 купила у ОСОБА_2 , за 4 378 (чотири тисячі триста сімдесят вісім) гривень квартиру під АДРЕСА_2 .

Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Українській біржі нерухомості 27 серпня 1997 року, за реєстраційним № 399/97 та в Кіровоградському ООБТІ 09 вересня 1997 року, в реєстровій книзі № 39, запис № 10358. Нотаріально даний договір не посвідчувався, оскільки згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.

19 лютого 2024 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н.В. був посвідчений заповіт, зареєстрований в реєстрі № 221, відповідно до якого ОСОБА_3 усі свої права та обов`язки, які їй на¬лежать на момент складання цього запові¬ту, а також ті права та обов`язки, які мо¬жуть належати їй у майбутньому та усе її майно, де б воно не було і з чого б во¬но не складалось, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на, що вона згідно з законом матиме право, в тому чи¬слі належну їй на праві власності квар¬тиру за адресою: АДРЕСА_3 , запо¬віла позивачу, ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на вказану квартиру.

Позивач, як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н.В, якою була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 74456367 та № 30/2025 у нотаріуса.

В серпні 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н.В на консультацію з питань майбутнього оформлення спадщини, однак після вивчення документів нотаріус роз`яснила йому, що свідоцтво про право на спадщину видати не зможе, оскільки наданий для оформлення спадщини договір купівлі-продажу квартири, укладений 27 серпня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований на Українській біржі нерухомості 27 серпня 1997 року, за реєстраційним № 399/97 без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення, а відтак не може бути прийнятий нотаріусом як належний правовстановлюючий документ, який дає право видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Таким чином, позивачі не можуть реалізувати свої права, а тому й вимушені звернутись до суду.

Ухвалою Фортечного районного суд м. Кропивницького від 23 грудня 2025 року відкрито провадження та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27 серпня 1997 року ОСОБА_3 купила у ОСОБА_2 , за 4 378 (чотири тисячі триста сімдесят вісім) гривень квартиру під АДРЕСА_2 .

Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Українській біржі нерухомості 27 серпня 1997 року, за реєстраційним № 399/97 та в Кіровоградському ООБТІ 09 вересня 1997 року, в реєстровій книзі № 39, запис № 10358. Нотаріально даний договір не посвідчувався, оскільки згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.

19 лютого 2024 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н.В. був посвідчений заповіт, зареєстрований в реєстрі № 221, відповідно до якого ОСОБА_3 усі свої права та обов`язки, які їй на¬лежать на момент складання цього запові¬ту, а також ті права та обов`язки, які мо¬жуть належати їй у майбутньому та усе її майно, де б воно не було і з чого б во¬но не складалось, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на, що вона згідно з законом матиме право, в тому чи¬слі належну їй на праві власності квар¬тиру за адресою: АДРЕСА_3 , запо¬віла позивачу, ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на вказану квартиру.

Позивач, як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н.В, якою була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 74456367 та № 30/2025 у нотаріуса.

В серпні 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н.В на консультацію з питань майбутнього оформлення спадщини, однак після вивчення документів нотаріус роз`яснила йому, що свідоцтво про право на спадщину видати не зможе, оскільки наданий для оформлення спадщини договір купівлі-продажу квартири, укладений 27 серпня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований на Українській біржі нерухомості 27 серпня 1997 року, за реєстраційним № 399/97 без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення, а відтак не може бути прийнятий нотаріусом як належний правовстановлюючий документ, який дає право видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини виникли у 1997 році, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, дані цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963 року.

За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, згідно ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

При цьому, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» згідно частини другої якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому, така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Дані положення були чинними і на час спірних правовідносин.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Так, Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, передбачали таку підставу для державної реєстрації об`єктів нерухомого майна як договори купівлі-продажу, зареєстровані біржою.

В свою чергу, пунктом 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 (в редакції станом на момент укладення договору купівлі-продажу) встановлено, що відповідно до чинного законодавства обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу).

Так, позивач в установленому законом на час спірних правовідносин порядку зареєстрував право власності на нерухоме майно в Кіровоградському ООБТІ, що також підтверджується реєстраційним написом на договорі купівлі-продажу.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося, а саме продавець отримала кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку було ним зареєстровано, а тому позовні вимоги про визнання договору-купівлі-продажу дійсним підлягають задоволенню.

Згідно ст.141 ЦК України суд вважає за необхідне судові витрати залишити по фактично понесеним сторонами.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 (РНОКПП судом не встановлено, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа: Українська біржа нерухомості (, вул. Тараса Карпи, 64, м. Кропивницький, 25006) про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_2 , укладений 27 серпня 1997 року між ОСОБА_2 , з однієї сторони та ОСОБА_3 , з іншої сторони, який було зареєстрований на Українській біржі нерухомості 27 серпня 1997 року, за реєстраційним № 399/97.

Судові витрати залишити по фактично понесеним сторонами.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду складено 10.03.2026.

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Н. Б. Варакіна