Справа № 629/8601/25
Номер провадження 2/629/302/26
04.03.2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання - Лукаренко А.Р., розглянувши цивільну справу №629/8601/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, служба у справах дітей Добропільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини
До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 у якій остання просить позбавити батьківських прав відповідачів відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №674 від 20.09.2010 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області та стягнути з відповідачів аліменти на користь позивачки на утримання сина у розмірі частини від заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що у сім`ю позивачки яка разом з чоловіком є батьками-вихователями дитячого будинку сімейного типу було влаштовано на тимчасове проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , оскільки його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вели аморальний спосіб життя, не працювали та не займалися вихованням сина. Мати ОСОБА_3 останнім часом з родиною не проживала, на даний час місце її перебування невідоме. Раніше дана родина була взята під соціальний супровід у зв`язку з складними життєвими обставинам, а саме через непорозуміння між батьком та сином, у результаті систематичного та надмірного вживання батьком алкоголю, що негативно впливало на його самопочуття, стан здоров`я та здатність задовольняти базові потреби дитини. Батько бив сина, тому неповнолітній ОСОБА_5 пішов з дому. Неодноразово неповнолітнього ОСОБА_6 влаштовували до родини ОСОБА_1 . За цей час, що дитина перебувала у родині ОСОБА_1 батько перестав зловживати спиртними напоями, та з метою повернення дитини в біологічну родину, звернувся до Служби у справах дітей Добропільської міської ради щодо надання рішення про доцільність повернення в сім`ю дитини. Після проведення відповідних заходів рішенням Служби у справах дітей Добропільської міської ради неповнолітнього ОСОБА_6 було повернено до сім`ї. Однак через деякий час батько ОСОБА_2 знову став зловживати спиртними напоями та виганяти сина з дому, внаслідок чого 25.01.2025 року ОСОБА_7 вийшов з дому в невідомому напрямку та зник. За весь час відсутності хлопця, батько ніяким чином не сприяв пошукам сина. Рішенням Служби у справах дітей Добропільської міської ради від 29.01.2025 року неповнолітнього ОСОБА_6 знову тимчасово влаштовано до родини ОСОБА_1 , де він і знаходиться по теперішній час. На даний час у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України, ОСОБА_1 виїхала з м. Добропілля та проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 з родиною та ОСОБА_6 . ОСОБА_1 виконує всі рекомендації медичних працівників стосовно здоров`я дитини. Біологічні батьки дитини, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за час перебування дитини на території Лозівської громади, ніяким доступним способом станом здоров`я дитини не цікавились. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , вказує, що вони є працездатного віку, не є інвалідами, тому можуть і повинні працювати. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме ухилення батьків від виховання своєї дитини, нехтування своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи викладене та діючи в інтересах дитини позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті.
Відповідачем ОСОБА_2 до суду було надано письмові пояснення у яких останній зазначає, що наприкінці січня його син, ОСОБА_4 пішов з дому після скандалу, оскільки «нічого вдома не хотів робити». ОСОБА_2 повідомив про це класного керівника, після чого до нього приїхала представниця служби у справах дітей та поліція. Батько пояснив їм, куди міг піти хлопець. Дитину знайшла тітка батька, про що повідомила поліцію. Однак, за словами батька, сина йому не повернули, не повідомили про його місце перебування, а представниця служби згодом заблокувала його номер. Батько стверджує, що дитина зникла безвісти на довгий час. Його звернення до родичів, друзів та навіть представників військової адміністрації не дали результатів. Лише у вересні 2024 року через шкільний чат він отримав номер сина, а у жовтні побачив фото у Facebook, де його син був на задньому плані поруч із позивачкою ОСОБА_1 21 жовтня 2024 року батько зателефонував ОСОБА_1 з проханням поговорити з сином, але вона відмовила, посилаючись на закон, і поклала слухавку. ОСОБА_2 відкидає звинувачення у неналежному утриманні сина, вказує, що служба перевіряла умови проживання 2-3 рази: холодильник завжди був повний, готувалися перші та другі страви, а морозильна камера була забита м`ясом, салом, овочами та фруктами. Батько наголошує, що з трьох років виховував сина самостійно, купував дитині дорогі речі: іграшки, планшети, нові телефони кожні два роки та дорогий велосипед з гідравлічними гальмами. Крім того, батько заперечує твердження про зловживання алкоголем, зазначаючи, що п`є рідко (2-3 рази на рік) через «нерви», але при цьому повністю забезпечував дитину. Як доказ спроможності він наводить приклади великих витрат: купівля автомобіля Toyota Camry у 2022 році (за 8-10 тис. доларів), встановлення насоса та бака для води (20 000 грн) та встановлення пам`ятника матері (22 000 грн).
Ухвалою суду призначено справу до судового розгляду.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій наполягала на задоволенні позову та просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомили.
Представниця служба у справах дітей Добропільської міської ради у судове засідання не з"явилася.
Представниця Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.18).
Як вказує позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вели аморільний спосіб життя, не працювали та не займалися вихованням сина. ОСОБА_3 останнім часом з родиною не проживала, на даний час місце її перебування невідоме.
Адміністрацією НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів Донецької області 27.01.2025 року (а.с.29) повідомлено службу у справах дітей ліцей м. Добропілля Добропільської міської ради про відсутність за місцем проживання учня 8-Б класу ОСОБА_4 . Вказано, що 26 січня 2025 року надійшов дзвінок від батька учня ОСОБА_2 до класного керівника ОСОБА_8 , який повідомив, що не знає, де знаходиться його син ОСОБА_7 . Він зазначив, що ОСОБА_5 точно не ночував вдома в ніч з 25 на 26 січня 2025 року. Класний керівник негайно передав цю інформацію адміністрації закладу. 27 січня 2025 року класний керівник зателефонував батькові з метою дізнатися, чи з`явився син і чи знає він місце перебування ОСОБА_6 . Батько відповів, що досі не знає де перебуває дитина.
Згідно листа Добропільського міського центру соціальних служб від 06.02.2025 № 34 (а.с.30), родина ОСОБА_2 який один виховує неповнолітнього сина ОСОБА_4 перебувала під соціальним супроводом. Під час того, як дитина перебувала на тимчасовому влаштуванні в прийомній родині, батько охоче співпрацював з фахівцем центру, виконував всі рекомендації, але після повернення дитини до біологічної родини ОСОБА_2 почав відмовлятися від допомоги та суперечити порадам фахівця. З метою виконання пунктів плану соціального супроводу та подолання складних життєвих обставин ОСОБА_10 надавалися консультації щодо налагодження відносин та емоційного зв`язку з сином, але батько майже завжди стоїть на своїй точці зору і стверджує що тільки його методи виховання є вірними. На рекомендації, щодо працевлаштування або постановки на облік до Добропільського міського центру зайнятості ОСОБА_2 реагує категорично, стверджує, що працює вдома (ремонтує техніку) та нарікає на поганий стан здоров`я, у зв`язку з чим не може працювати поза межами дому. В свою чергу на пропозиції фахівця звернутися до сімейного лікаря він відмовляється, бо з його слів, у лікарні йому нічим не допоможуть, а він сам краще знає, як йому лікуватися. Під час подальшої роботи з сім`єю та спілкування з членами родини складалося враження, що стосунки між батьком та сином поступово налагоджуються. ОСОБА_5 стверджував, що батько гарно ставиться до нього, не сварить, готує їжу та піклується про нього. В свою чергу, батько не мав нарікань на поведінку сина та, з його слів, забезпечував ОСОБА_6 всім необхідним для задоволення базових потреб дитини. ОСОБА_5 має друзів, але рідко спілкується з ними, також хлопець має обов`язки у вигляді хатніх справ, закупівлі продуктів у магазині. 25 січня 2025 року ОСОБА_5 вийшов з дому в невідомому напрямку та зник, при собі він не мав телефону та документів. ОСОБА_2 , в свою чергу, нікому не повідомив про зникнення сина, лише 26 січня 2025 року після опівдня зателефонував класному керівникові ОСОБА_6 та сповістив її, що син не ночував вдома. До поліції він так і не заявив про зникнення сина. 27 січня 2025 року приблизно о 18:00 дитину вдалося виявити на вулиці Олеся Гончара міста Добропілля, після чого доставлено до КНП Добропільська ЛІЛ. За весь час відсутності хлопця батько ніяким чином не сприяв пошукам сина, відмовлявся надавати контакти знайомих та близьких, які могли контактувати з дитиною або знати про місце його перебування. Також ОСОБА_2 жалівся на повне непорозуміння з усіма уповноваженими особами, які тим чи іншим чином були залучені до пошуків його сина, та на погане самопочуття, батькові було рекомендовано долучитися до пошуків дитини та звернутися до медичної установи для отримання кваліфікованої допомоги. Родину було виведено з під соціального супроводу без досягнення позитивного результату.
Відповідно до листа відділу поліції №1 Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області від 21.02.2025 № 2658 (а.с.28), гр. ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області 30.06.2024 року за ст. 183 КУпАП (Завідомо неправдивий виклик спеціальних служб).
Згідно рішення служби у справах дітей Добропільської міської ради від 29.01.2025 № 1 (а.с.31) про доцільність тимчасового влаштування в прийомну сім`ю неповнолітнього ОСОБА_4 було влаштовано в прийомну сім`ю ОСОБА_1 на тимчасове проживання.
Згідно наказу служби у справах дітей Добропільської міської ради від 24.03.2025 № 1 (а.с.33), неповнолітнього ОСОБА_4 було влаштовано на тимчасове проживання в сім`ю ОСОБА_1 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , як внутрішньо переміщена особа з 01.04.2025 по 01.10.2025 року.
Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб (а.с.26-27) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані як внутрішньо-переміщені особи за адресою: АДРЕСА_1 з 07.08.2024 та 04.03.2025 року відповідно.
Згідно листа КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» від 20.11.2025 № 2863 (а.с.37) ОСОБА_4 наглядається сімейним лікарем ОСОБА_11 . Дитина разом з матір`ю-вихователькою ОСОБА_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 виконує всі рекомендації медичних працівників стосовно здоров`я дитини. Біологічні батьки дитини, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за час перебування дитини на території Лозівської громади, ніяким доступним способом станом здоров`я дитини не цікавились.
Згідно інформації НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів-ліцей м.Добропілля Донецької області (а.с.32), ОСОБА_4 , навчається в даній школі з 1 класу, під час навчання проявив себе як учень середнього рівня навчання має схильності до гуманітарних наук. Під час очного навчання учень демонстрував агресивну поведінку під час комунікації з однокласниками та вчителями. Через це психолог постійно працювала з ним, враховуючи особливості девіантної поведінки, намагаючись коригувати його взаємодію з іншими та сприяти розвитку більш конструктивних форм спілкування. ОСОБА_5 проявляє ситуативну та нестабільну зацікавленість у житті класу та школи, рідко долучався до виховних заходів, часто пропускав виховні години та позакласні активності. Не виявляє ініціативи щодо участі у конкурсах і проектах, зазвичай відмовлявся від запропонованих активностей. Взаємодія з класним колективом була мінімальною, соціальна активність низькою. Навчання ОСОБА_6 поступово погіршується з кожним роком. Відзначається зниження інтересу та мотивації до деяких предметів, на які він фактично закриває очі. Це негативно впливає на його успішність, і необхідне підвищення уваги до шкільних завдань, особливо в тих предметах, які не є пріоритетними для нього. Батько, ОСОБА_2 , неодноразово запрошувався до освітньої установи, де йому були надані рекомендації та поради від адміністрації, психолога та педагогів школи щодо виховання дитини з девіантною поведінкою. Ці рекомендації стосувалися покращення поведінки ОСОБА_6 , розвитку його соціальних навичок та конструктивної взаємодії з однокласниками. Однак, активність та участь батька в реалізації цих порад залишалися обмеженими. ОСОБА_2 періодично підтримує зв`язок з класним керівником, ситуативно приділяє увагу до навчання сина. Загалом участь у шкільному процесі залишається нестабільною та непослідовною. Протягом 2021-2023 навчальних років батько не заповнював необхідні документи, що стосувалися організації навчального процесу та підтримки дитини. Лише після неодноразових нагадувань адміністрацією школи та класним керівником він виконував ці вимоги. У 2024 році, після ситуації, коли ОСОБА_6 було тимчасово вилучено з родини, активність батька у шкільних питаннях тимчасово зросла. У 2024-2025 навчальному році ОСОБА_2 демонструє непослідовну зацікавленість у навчанні сина. Він своєчасно заповнив усі необхідні анкети, попереджає про відсутність дитини на уроках, а якщо цього не робить, то перепрошує. Зі слів ОСОБА_12 , основними причинами пропусків занять ОСОБА_6 були хвороба батька, отримання гуманітарної допомоги, а також необхідність проходження вакцинації дитини. Батько вказував ці обставини як головні фактори, що впливали на регулярність відвідування навчальних занять ОСОБА_6 . Увага до навчального процесу з боку батька залишається нестабільною: в одні моменти він активно співпрацює зі школою, в інші повністю уникає комунікації.
ОСОБА_13 з класним керівником періодично було непростим, у повідомленнях від батька зустрічалися критичні зауваження та іронічні коментарі. Зі слів дитини ОСОБА_2 часто зловживає алкогольними напоями, що змушує дитину йти з дому.
Згідно висновку виконкому Добропільської міської ради від 14.11.2025 року № 01/01-17/09/263/02 (а.с.34-36) встановлено, що з 2013 року по теперішній час ОСОБА_3 вихованням сина ОСОБА_6 не займається, з дитиною не проживала та не цікавилась його здоров`ям і життям, участі у вихованні та навчанні сина не приймає. За місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 не бачили жодного разу (зі слів сусідів). Відповідно до інформації від 25.01.2022 року № 1611/302/01-2022 ГУНП в Донецькій області Покровського районного управління поліції відділу поліції № 1 ОСОБА_3 мешкає на тимчасово окупованій території. Наразі місце її перебування невідомо. ОСОБА_2 один виховував неповнолітнього ОСОБА_6 , родина була взята під соціальний супровід фахівця Добропільського міського центру соціальних служб у зв`язку із складними життєвими обставинами, а саме непорозуміння між батьком та сином, у результаті систематичного та надмірного вживання батьком алкоголю, що негативно впливало на його самопочуття, стан здоров`я та здатність задовольняти базові потреби дитини. Батько бив сина, тому ОСОБА_5 пішов з дому. ОСОБА_2 було запрошено листом у месенджері Viber на онлайн-засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Добропільської міської ради. ОСОБА_2 відреагував на лист, але відмовився взяти участь, керуючись тим, що він наразі знаходиться у місті Добропілля. Перед початком комісії спеціаліст служби у справах дітей йому телефонував на мобільний та у месенджері Viber, але він не відреагував. Жодного питання стосовно сина у батька не виникло. Враховуючи викладене виконкомом Добропільської міської ради було надано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 .
Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
При дослідженні матеріалів, що були надані позивачкою, судом встановлено факт ухилення відповідачів від виконання батьківських обов"язків, таких як виховання та утримання сина.
Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку
дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р.
Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, беручи до уваги пояснення відповідача ОСОБА_2 , який заперечував проти позову, однак не вчинив жодних активних процесуальних чи фактичних дій для відновлення спільного проживання з сином або виконання обов`язку щодо його утримання, та той факт, що місцезнаходження відповідачки ОСОБА_3 взагалі невідоме та вона вже давно самоусунулася від виховання сина, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дитини, з тих підстав, що вони свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, нехтують своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з нею, не піклується про стан її здоров`я.
Суд звертає увагу відповідачів на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).
Згідно з ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.
Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачів аліментів на утримання сина.
Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 05.12.2025 року.
Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір за вимогу щодо стягнення аліментів, від якого позивачка звільнена.
Судовий збір сплачений позивачкою при зверненні до суду остання просила стягнути з відповідачів на її користь у рівних частинах.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, служба у справах дітей Добропільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини- задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №674 від 20.09.2010 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №674 від 20.09.2010 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі частини від заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05.12.2025 року і до досягнення
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. у рівних частинах, а саме по 605,60 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП невідомий, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Треті особи:

- служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, , місцезнаходження за адресою: вул. Куцини Олега, буд. 10-А, кім. 17, м. Лозова, Харківська область.

-служба у справах дітей Добропільської міської ради, адреса для листування: вул. Соборна, буд.21, с. Журавка, Звенигородський район, Черкаська область, 19521.

Суддя Т.О.Каращук