ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Іванової Олени Вікторівни, представниці Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2025 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення 22 вересня 2025 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 118 314,24 грн і судові витрати.

Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачкою умов кредитного договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року позовні вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором №002/11700464-СК_SB від 20.09.2021 у розмірі 62161,71 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір в розмірі 1272,73 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Таскомбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що суд помилково прийшов до висновку що матеріали справи не містять доказів, що саме з цими умовами Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб був ознайомлений відповідач.

Відповідно до п. 4 Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, Позичальник підтверджує, що ознайомлений з умовами Договору, Тарифами, Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно з вимогами діючого законодавства) та отримав їх примірники у Мобільному додатку, вони мені зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Позичальник був ознайомлений та погодився зі змістом Кредитного договору, умовами отримання та повністю з ними згоден. При укладанні договору, приймаючи всі умови та вчиняючи дії щодо отримання коштів позивач підтвердив свою поінформованість з умовами договору та погодився з ними.

Своїм підписом на документах споживач підтвердив факт про надання йому повної інформації про умови кредитування та вчинив дії на отримання кредитних коштів, фактично їх отримав, а також здійснював погашення кредитної заборгованості на погоджених сторонами умовах протягом тривалого періоду, а волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Заяву-анкету було укладено у належній (письмовій) формі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним оскільки Банком реально було надані послуги згідно з Заявою та Договором, було реально відкрито поточний рахунок з спеціальним платіжним засобом, оформлено банківську платіжну картку, на яку були зараховані кошти на картрахунок та в подальшому Відповідач користувалась платіжною карткою шляхом зняття коштів з рахунку/картки, а отже не було допущено порушень вимог ст. 203 ЦК України.

Таким чином в момент укладення договорів, між Банком та Відповідачем було досягнуто домовленості щодо Заяви/Договору про відкриття Клієнту банківського рахунку, його обслуговування, тарифів та комісій Банку в цілому, і щодо всіх його пунктів, якими передбачено умови його виконання, споживачу було надано інформацію про те, з-за яких умов відбувається банківське обслуговування.

А отже, відповідно до ст. 628 ЦК України, Банк належним чином виконував умови Договору, визначені пунктами Заяв/ Договорів, які є обов`язковими у разі їх погодження Сторонами в момент підписання Договору.

Отримавши платіжний інструмент, який було видано Банком, підписавши всі заяви/ документи, Відповідач отримав платіжний засіб банківську картку до власного відкритого банківського рахунку зі встановленим лімітом на цьому рахунку, та скористалась ними на власний розсуд, а отже розумів та усвідомлював свої дії та їх наслідки.

На момент укладання правочину усі пункти Заяв, Публічної пропозиції, про приєднання до Договору, додатків до нього, тарифів Банку, з якими Відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис, Відповідач не вважав несправедливими, він свідомо підписав Заяви та документи з метою в подальшому отримати банківську карту та кошти/встановлений ліміт на ній для власних цілей, сума яких попередньо ним була погоджена.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що 20.09.2021 ОСОБА_1 було підписано заяву-договір №002/11700464-СК_SB про надання споживчого кредиту.( а.с.10-12)

Відповідно до умов договору загальна сума кредиту склала 50 000 грн, строк кредиту - 12 місяців, процентна ставка 43,96 % річних( п.14).

16 вересня 2024 року АТ «Таскомбанк» направило ОСОБА_1 повідомлення-вимогу, в якій повідомило про наявність заборгованості у розмірі 59 144,70 основного боргу, 2750,39 грн строкової заборгованості за відсотками та 42 792,33 грн простроченої заборгованості за відсотками та необхідність її сплати, (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, за станом на 01.12.2024 за кредитним договором №002/11700464-СК_SB від 20.09.2021 ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 109 410,02 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 59144,70 грн; заборгованість за процентами 50266,22 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, однак нарахування банком процентів за користування коштами поза межами строку кредитування.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

З розрахунку заборгованості випливає, що проценти за користування грошовими коштами, при зверненні до суду з даним позовом, банк нараховував поза межами узгодженого між сторонами строку дії договору.

Доводи апеляційної скарги про погодження з відповідачем всіх умов кредитного договору що передбачає і пролонгацію договору, не заслуговують на увагу, оскільки пунктом 4 заяви-договору передбачено продовження строку кредитування, однак відсутня домовленість щодо умов такого плодавження.

Отже судом першої, в повній мірі встановлені фактичні обставини.

З огляду на наведене слід визнати, що суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону та у відповідності до приписів ст.89 ЦПК України дав належну оцінку встановленим обставинам та поданим доказам і у відповідності до вимог ч.4 ст.265 ЦПК України у своєму рішенні надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, в апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк», залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 09 березня 2026 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов