Єдиний унікальний № 371/1973/25
Номер провадження № 2/371/644/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2026 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області

у складі головуючої судді Геліч Т.В.

за участю серетаря судового засідання Синявської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ржищівської міської ради Київської області про визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дружиною позивача. Після смерті якої, він звернувся до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніної Л.А. із заявою про прийняття спадщини, яка складалася із 1/4 квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з спадковою справою № 552/2012 єдиним спадкоємцем майна померлої дружини є позивач, у зв`язку із поданими заявами про відмову від спадкового майна дітей спадкодавиці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивачу йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 квартири АДРЕСА_1 , .

Стосовно 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки розташованої за адресою; АДРЕСА_2 , видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.05.2014.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, є те, що право власності на 1/2 частини житлового будинку не зареєстровано за померлою у відповідних державних органах. Право власності на земельну ділянку також не зареєстровано за ОСОБА_2 , Державний акт на право власності не видавався, згідно відповіді відділу Держземагентства у Миронівському районі Київської області від 26.05.2014 за № 01-29/557.

За життя, померла ОСОБА_2 отримала 1/2 частину житлового будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори Захарченко Н.Ф. від 16.07.1992 номер спадкової справи № 239, зареєстрованої в реєстрі № 1111, на підставі заповіту, посвідченого у виконкомі Грушівської сільської Ради народних депутатів Миронівського району 24.02.1989, зареєстрованого в реєстрі за № 18. Спадкоємцями зазначеного в заповіті майна, ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , являються дві доньки, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , у рівних частках кожна. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Ходорів, Обухівського (раніше Миронівского) району Київської області та належав ОСОБА_5 на підставі довідки виконкому Грушівскої сільської Ради народних депутатів Миронівського району. Від 04.04.1992 за № 931 зареєстрований в погосподарській книзі під № 12/545.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області від 09.04.2024 № 14/04-02-04-101, житловий будинок, що фактично знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_6 (1/2 частка житлового будинку) та ОСОБА_2 (1/2 частка житлового будинку).

Тобто, померла та ОСОБА_6 фактично володіли і користувалися зазначеним житловим будинком, утримували його у належному стані, несли витрати по його утриманню.

Таким чином, на момент смерті зазначена 1/2 частина майна фактично належала померлій ОСОБА_2 на праві власності, тому воно входить до складу спадщини.

Однак, за час життя, дружина позивача - ОСОБА_2 та інший співвласник ОСОБА_6 , право власності на вказаний будинок належним чином не зареєстрували, а відсутність державної реєстрації виключає можливість отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку.

Згідно з Довідкою КП КОР «Київське обласне БТІ» від 07.11.2025 вих. № Вс 1125013, станом до 01.01.2013, реєстрація права власності на спірний житловий будинок не проводилась.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 274 ЦПК України визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному об`ємі, судові витрати просив залишити за ним.

Від представника Ржищівської міської ради Київської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними документами в матеріалах справи.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Відповідач Ржищівська міська рада правом подати відзив не скористалася.

Згідно зі ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дружиною позивача. Вказані обставин підтверджуються свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 07.11.2011 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 07.06.1986.

Згідно з постановою державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Саніної Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.05.2014, позивачу відмовлено у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки розташованої за адресою; АДРЕСА_2 , після смерті дружини ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмова обґрунтована відсутністю у встановленому законом порядку державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок.

Також, нотаріус зазначила про те, що єдиним спадкоємцем майна померлої дружини є позивач, у зв`язку із поданими заявами про відмову від спадкового майна дітей спадкодавиці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори Захарченко Н.Ф. від 16.07.1992, номер спадкової справи № 239, зареєстрованої в реєстрі № 1111, померла ОСОБА_2 отримала 1/2 частину житлового будинку на підставі заповіту, посвідченого у виконкомі Грушівської сільської Ради народних депутатів Миронівського району 24.02.1989, зареєстрованого в реєстрі за № 18. Спадкоємцями майна, зазначеного у заповіті, ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , являються дві доньки - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , в рівних частках кожна. Спадкове майно на яке видано свідоцтво складалося із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Ходорів, Обухівського (раніше Миронівского) р-ну Київської обл. та належав ОСОБА_5 на підставі довідки виконкому Грушівскої сільської Ради народних депутатів Миронівського р-ну. Від 04.04.1992 за № 931 зареєстрований в погосподарській книзі під № 12/545.

Відповідно до Довідки, виданої виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області від 09.04.2024 № 14/04-02-04-101, житловий будинок, що фактично знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_6 (1/2 частка житлового будинку) та ОСОБА_2 (1/2 частка житлового будинку).

Згідно з довідкою КП КОР «Київське обласне БТІ» від 07.11.2025 вих. № Вс 1125013, станом до 01.01.2013, реєстрація права власності на спірний житловий будинок не проводилась.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

За змістом ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09 червня 1998 року та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом

Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 6 вищевказаної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він взагалі не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності.

У пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц сформульовано висновок про те, що «відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку.

Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних правовстановлюючих документів, шляхом органів, договорів чи інших внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами».

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 а також у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, від 06.10.2021 у справі № 910/13574/20.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7.02.2014р. № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно п. п. 4.16, п. 4, глави 10 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину у нотаріуса у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно та у зв`язку із відсутністю у позивача документів, які підтверджують право власності на вищевказане нерухоме майно за спадкодавцем.

Відповідно до змісту ст. ст. 391, 392 Цивільного кодексу України у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника вирішується в судовому порядку.

Згідно ст. ст. 3,15,16,18,20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами здійснюється за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Відповідно до роз`яснень в п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У своїй постанові у справі № 570/997/19 від 16.06.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду справ про спадкування" при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

За вказаних обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності, у порядку спадкування, на 1/2 частину житлового будинку за номером АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Ржищівська міської рада, адреса місця знаходження: 09230, Київська обл., Обухівський р-н., м. Ржищів, вул. Соборна, 22, .

Повне судове рішення складене 05.03.2026.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ