У х в а л а

27 лютого 2026 року

м. Київ

Справа № 755/7940/21

Провадження № 61-2462ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - скаржники), інтереси яких представляє адвокат Стеценко Олексій Леонідович (далі - адвокат),

на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року

у справі за позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до скаржників, ОСОБА_4 , яка діє як законна представниця ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення боргу за договором позики і

в с т а н о в и в:

1. У травні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_7 (далі - позичальник), правонаступниками якого у цивільному процесі є відповідачі. Просив стягнути 539 451,92 грн боргу за договором позики від 12 березня 2019 року, з яких: 342 110,00 грн - сума позики, 20 161,06 грн - три відсотки річних за користування позикою, 34 587,32 грн - інфляційні втрати, 142 593,54 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

2. 25 липня 2022 року Дніпровський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув із позичальника 342 110,00 грн позичених коштів і 20 161,06 грн як три проценти річних; в іншій частині вимог відмовив.

3. 21 січня 2026 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції залишив без змін.

4. 26 лютого 2026 року адвокат в інтересах скаржників подав до Верховного Суду касаційну скаргу (вх. № 371/0/216-26 від 26 лютого 2026 року), у якій просив скасувати зазначену постанову, а справу скерувати на новий розгляд до апеляційного суду.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Предметом спору є стягнення боргу. Ціна позову становить 539 451,92 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (832 000,00 грн = 250 х 3 328,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»).

5.5. Скаржники у касаційній скарзі зазначили, що вони незгідні з протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, згідно з якою їх залучили у справу як правонаступників ОСОБА_7 . Однак скасувати зазначену ухвалу у касаційній скарзі не просили.

5.6. Адвокат в інтересах скаржників подав касаційну скаргу на постанову апеляційного суду, яку за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. У касаційній скарзі не зазначив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких це судове рішення, яке ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо переглянути у касаційному суді. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржники отримали доступ до апеляційного суду та мали можливість навести аргументи та докази на користь їхніх доводів. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

6.6. Скаржники подали касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна переглянути у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не навели. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Стеценко Олексій Леонідович, на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє як законна представниця ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення боргу за договором позики.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особам, які подали цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддіД. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко