Єдиний унікальний номер 211/1141/26
Номер провадження 2-о/211/122/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Грубник О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України

В С Т А Н О В И В :

До Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. В заяві вона просить встановити факт народження її доньки ОСОБА_2 , яку вона народила ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Саратов. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся не на території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Просить встановити факт народження ОСОБА_2 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у м. Саратов, Російської Федерації.

За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За приписами частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Як зазначає заявниця у своїй заяві, встановлення факту народження необхідно їй для отримання свідоцтва про народження.

Згідно з ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

З матеріалів справи встановлено, що народження ОСОБА_2 відбулось у м. Саратов Російської Федерації, а не на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Встановлення факту народження, про який просить заявниця у своїй заяві, неможливе і на підставі п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, оскільки цей пункт стосується випадку неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, яка настала на території України, а не на території іншої держави.

Як вбачається з долученої копії свідоцтва про народження дитини, ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 від 11.02.2025, ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_1 (мати) є громадянами Російської Федерації, а отже є такими, що отримали у встановленому порядку громадянство Російської Федерації.

Зазначене свідоцтво видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої народилась дитина заявниці, містить необхідні реквізити, в силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04 лютого 2023 року № 107 не потребує засвідчення апостилем та подальшої легалізації, та вважається дійсним на території України.

У зв`язку з цим необхідність у реєстрації факту народження ОСОБА_2 компетентними органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видачі українського свідоцтва про народження відсутня.

ОСОБА_1 не позбавлена можливості використовувати свідоцтво про народження доньки, видане компетентними органами іноземної держави, у будь-яких правовідносинах на території України. Доказів наявності у неї перешкод у цьому, не прийняття такого документа державними органами чи посадовими особами України не надано.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст.4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до п.1 ст.19 Закону України «Про громадянство України» добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття, є підставою для втрати громадянства України.

Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатись із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.

У Звіті Комітету експертів з питань громадянства для Ради Європи «Стосовно умов набуття та втрати громадянства» від 14 січня 2003 року (CJ-NA (2002) 1) Комітет, досліджуючи достатність стандартів набуття і втрати громадянства, звернув увагу на те, що «автоматична втрата громадянства зазвичай стосується випадків добровільного набуття іншого громадянства».

Отже, може виникнути спір щодо проведення державної реєстрації дитини та надання їй громадянства України. Таким чином, з заяви та доданих документів вбачається, що у даних правовідносинах існує спір про право. Тому, така справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження і у відкритті провадження належить відмовити, роз`яснивши заявнику його право подати позов на загальних підставах.

В даному випадку суд вважає за необхідне застосувати до заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України аналогію ст.186 ЦПК України та відмовити у відкритті провадження, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, зокрема, ст.317 ЦПК України, у зв`язку з тим, що факт, який просить встановити заявниця, не відбувся на тимчасово окупованій території України, а також, суд зазначає, що повторна реєстрація народження особи законодавством України не передбачена.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186, 258, 260, 315, 353, 354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Копію ухвали направити заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя О.М.Грубник