Справа № 353/1029/25
Провадження № 2/353/85/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання Мороз М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики № 75613821 від 23.07.2021 року, що становить 9613,46 грн., та складається з: 3000,0 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 6613,46 грн. заборгованості за відсотками. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.07.2021 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 був укладений Договір позики № 75613821. 21.12.2021 року, на підставі укладеного договору факторингу № 2112, ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним договором позики на користь ТзОВ «Фінансова компанія управління активами». В подальшому, 31.03.2023 року, на підставі укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» договору факторингу № 030423-ФК, ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним договором позики. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконував, у зв`язку з чим станом на 23.11.2025 року допустив заборгованість по вищевказаному договору в загальній сумі 9613,46 грн., яку представник позивача просить стягнути на користь товариства. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

Також представник позивача разом з позовною заявою подав клопотання про витребування доказів, а саме просив витребувати в АТ «Державний ощадний банк України» інформацію, що містить банківську таємницю, в т.ч. інформацію щодо належності ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 та виписку по вказаному картковому рахунку за період з 23.07.2021 року по 26.07.2021 року.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

01.12.2025 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області цивільну справу було прийнято до свого провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ним заперечення, а позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Також вказаною ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» належним чином посвідчені документи, які містять інформацію про видачу та належність ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_1 та рух коштів по ній за період з 23.07.2021 року по 26.07.2021 року включно з відображенням часу зарахування коштів в загальній сумі 3000,0 грн.

26.02.2026 року АТ «Державний ощадний банк України» на виконання вимог ухвали суду направив на адресу суду витребувану інформацію.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Представник позивача ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності, а також не заперечив щодо винесення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справив порядку ст. 128 ЦПК України, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.

Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивач подав докази, які вважав достатніми для розгляду справи, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Системний аналіз наведених положень цивільного законодавства дає підстави вважати, що при укладенні кредитного договору кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту, й несе зобов`язання із своєчасного його повернення та сплати процентів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (чч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Отже сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

У справах про стягнення кредитних коштів на банк покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальника покладений обов`язок довести своєчасне повернення грошових коштів відповідно до умов кредитного договору. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними длядоговорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживчий кредит»).

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому за змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Споживче кредитування».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Звертаючись з позовом, ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» обґрунтовувало свої позовні вимоги тим, що 23.07.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 (відповідач) був укладений Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75613821 (а.с. 14-15).

Відповідно до п. 12 Договору цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Згідно з п. 1 Договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Пунктом 2 Договору передбачено, що кредит в сумі 750,0 грн. надається строком на 30 днів, тобто до 22.08.2021 року. Дата надання позики 23.07.2021 року. За користування кредитом позичальник сплачує позикодавцю 1,99 % на день. Тип процентної ставки фіксований. Розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки Договору) складає 2,70% у день.

Пунктом 17 Договору передбачено, що інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 20-31)

Також 25.07.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 (відповідач) була укладена Додаткова угода № 75613821 до Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75613821 (а.с. 15 зворот).

Відповідно до п. 6 Додаткової угоди ця угода складена в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, підписана одноразовим ідентифікатором, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», що прирівнюється до укладеної в письмовій формі і є невідємною частиною Договору позики.

Згідно з п. 1 Додаткової угоди позикодавець збільшує суму наданої позичальнику позики 750,0 грн. на 2250,0 грн. Таким чином, загальний розмір наданої позики становить 3000,0 грн.

Оскільки у наявному в матеріалах справи копії Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75613821 від 23.07.2021 року та Додаткової угоди № 75613821 від 25.07.2021 року до вказаного договору позики року зазначені всі істотні умови кредитування, зокрема: сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом; вказаний договір та додаткова угода, підписані власноручним електронним підписом відповідача (одноразовими ідентифікаторами «2tkK28Xfdu» та «3yiqUDmU2p»), що також підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 16), суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач не підписував кредитний договір з додатковою угодою та не був проінформований про всі істотні умови кредитування.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75613821 від 23.07.2021 року та Додатковою угодою № 75613821 від 25.07.2021 року та станом на 23.11.2025 року допустив перед позивачем заборгованість в розмірі 9613,46 грн., яка складається з: 3000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6613,46 грн. заборгованості за процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-7 зворот).

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за вказаним договором, відповідачем по справі суду не представлено.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти та у подальшому порушив обов`язок з їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови вказаного вище договору з додатковою угодою до нього.

Згідно п. 1 договору позики позикодавець передає позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. День надання позики 23.07.2021 року.

Також згідно п. 1 додаткової угоди позикодавець збільшив суму наданої позичальнику позики на 2250,0 грн. Загальний розмір наданої позики становить 3000,0 грн.

Відповідно до реквізитів позичальника, які зазначені у договорі позики та додатковій угоді до нього, як номер банківського рахунку позичальника вказано картку № НОМЕР_1 .

Як вбачається з доданих до позовної заяви копій довідок ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 28.10.2025 року (а.с. 17 зворот 18) та платіжних інструкцій від 28.10.2025 року (а.с. 18 зворот - 19), перерахування коштів на підставі вищевказаного кредитного договору з додатковою угодою до нього здійснено на картку № НОМЕР_1 , в т.ч.: 23.07.2021 року на суму 750,0 грн.; 25.07.2021 року на суму 2250,0 грн.

Відповідно до відповіді АТ «Державний Ощадний банк України» від 20.02.2026 року, наданої на виконання ухвали суду від 01.12.2025 року, банківська картка за номером НОМЕР_2 дійсно була видана на ім`я відповідача ОСОБА_1 (а.с. 141).

Разом з тим, з відповіді АТ «Державний Ощадний банк України» та доданої до неї виписки про рух коштів по вищевказаному картковому рахунку № НОМЕР_2 , належному ОСОБА_1 (відповідач), за період з 23.07.2021 року по 25.07.2021 року включно вбачається відсутність відомостей про надходження йому кредитних коштів за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75613821 від 23.07.2021 року та Додатковою угодою № 75613821 від 25.07.2021 року, в т.ч. відсутні відомості про зарахування наступних коштів: 23.07.2021 року на суму 750,0 грн.; 25.07.2021 року на суму 2250,0 грн. (а.с. 142).

Отже судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 (як позичальник) не отримував кредитних коштів від ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (як позикодавця) за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75613821 від 23.07.2021 року та Додатковою угодою № 75613821 від 25.07.2021 року, т.ч.: 23.07.2021 року в сумі 750,0 грн. та 25.07.2021 року в сумі 2250,0 грн., як стверджував представник позивача в позовній заяві, оскільки вказані кредитні кошти не надходили на його картковий рахунок.

Тобто у матеріалах справи відсутні належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти за кредитним договором з додатковою угодою до нього в загальному розмірі 3000,0 грн.

За змістом положень ст.ст. 512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Нормами ст.ст. 1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Положеннями ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу.

21.12.2021 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» (новий кредитор) було укладено Договір факторингу № 2112 (а.с. 31 зворот - 35).

Відповідно до п. 5.2. Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованостіта набуває відповідні права вимоги.

З копії Реєстру прав вимоги № 4 до Договору факторингу № 2112 від 21.12.2021 року (а.с. 37-38), затвердженого актом приймання-передачі від 21.12.2021 року (а.с. 36-36 зворот), вбачається, що ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» (новий кредитор) передано, зокрема, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором № 75613821 від 23.07.2021 року на сумарну заборгованість 9971,65 грн., яка складається з: 3000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6971,65 грн. заборгованості за процентами.

Ціна продажу за цим договором становить 10105337,52 грн (п. 6.2 договору факторингу).

Факт сплати клієнтом ціни продажу за цим договором підтверджується підписаним ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» (новий кредитор) актом звірки взаємних розрахунків за Договором факторингу № 2112 від 21.12.2021 року (а.с. 38 зворот 39).

В подальшому 31.03.2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» (новий кредитор) та ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (позивач) було укладено Договір факторингу № 310323-ФМ (а.с. 39 зворот 43 зворот).

Відповідно до п. 5.2. Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованостіта набуває відповідні права вимоги.

З копії Реєстру боржників до Договору факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 року (а.с. 45-46), затвердженого актом приймання-передачі від 31.03.2023 року (а.с. 44-44 зворот), вбачається, що ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (позивач) передано, зокрема, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором № 75613821 від 23.07.2021 року на сумарну заборгованість 9971,65 грн., яка складається з: 3000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6971,65 грн. заборгованості за процентами.

Ціна продажу за цим договором становить 13137615,0 грн (п. 6.2 договору факторингу).

Факт сплати клієнтом ціни продажу за цим договором підтверджується підписаним ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» (новий кредитор) та ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (позивач) актом звірки взаємних розрахунків за Договором факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 року (а.с. 46 зворот).

Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (позивач) мав би набути право вимоги за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75613821 від 23.07.2021 року та Додатковою угодою № 75613821 від 25.07.2021 року щодо боржника ОСОБА_1 на сумарну заборгованість 9971,65 грн.

Проте, оскільки під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 грошові кошти за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75613821 від 23.07.2021 року та Додатковою угодою № 75613821 від 25.07.2021 року від первісного кредитора не отримував, то у ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відсутнє право вимагати від нього виконання обов`язків за цим договором з додатковою угодою.

Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися досуду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд наголошує на тому, що за правовими висновками Верховного Суду, які висвітлені у постанові від 01.11.2023 у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2040/20).

Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення як основного боргу за кредитним договором, так і похідних від нього інших видів нарахувань, та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд зазначає, що відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-83цс13, від 9 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, а також постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17, договір позики (кредиту) є реальним і вважається укладеним лише з моменту передання грошей позичальнику. Сам факт підписання тексту договору без фактичної передачі грошових коштів не породжує обов`язку позичальника повернути суму позики.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів є істотною умовою договору позики, яку суд зобов`язаний установити під час розгляду справ цієї категорії. У разі, якщо факт отримання коштів не підтверджений належними доказами, договір вважається неукладеним.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені у постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів фактичного отримання відповідачкою грошових коштів, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано умови кредитування в частині видачі відповідачці кредитних коштів, а відтак правові підстави для стягнення будь-якої заборгованості, в т.ч. за процентами та комісією, з відповідачки відсутні.

З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач не подав належних та допустимих доказів, які обґрунтовують його позовні вимоги в частині видачі відповідачу кредитних коштів за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75613821 від 23.07.2021 року та Додатковою угодою № 75613821 від 25.07.2021 року, з аналізу наявних у справі матеріалів, належних та достовірних доказів, які свідчать про те, що кредитні кошти не були зараховані на банківську картку відповідача, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

При такому вирішенні позову, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. (платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 579944579.1 від 25.11.2025 року, а.с. 58) та на професійну правничу допомогу в сумі 4500,0 грн. (а.с47-54) слід покласти на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 19, 43, 76, 81, 89, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280-282, 354-355 ЦПК України, на підставі ст.ст. 11, 16, 202, 205, 207, 512-517, 525, 526, 530, 549, 551, 610-612, 625, 626, 629, 639, 1049, 1050, 1054, 1077-1079, 1082 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (юридична адреса: м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, ) до ОСОБА_1 (жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75613821 від 23.07.2021 року та Додатковою угодою № 75613821 від 25.07.2021 року в загальному розмірі 9613,46 грн. (дев`ять тисяч шістсот тринадцять гривень 46 копійок) - відмовити.

Понесені позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (юридична адреса: м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, ) судові витрати покласти на його рахунок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. ЛУКОВКІНА