Справа № 521/1701/26
Провадження № 2/521/44/26
УХВАЛА

09 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси Поліщук І.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в суді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач ОСОБА_1 , вказує, що 15 серпня 2012 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_3 , що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 968. Станом на день подання заяви шлюб між сторонами не розірвано.

У період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було набуте нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 17 кв. м, загальною площею 69,2 кв. м.

Вказана квартира зареєстрована за відповідачем ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 , виданого 20.06.2013 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

Разом із тим, з урахуванням положень статей 60, 61, 63 Сімейного кодексу України, спірна квартира була набута під час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому є об`єктом спільної сумісної власності, що є предметом судового розгляду.

Оскільки: спірна квартира зареєстрована виключно за відповідачем; предметом позову є поділ цього майна; відповідач має повну юридичну можливість відчужити квартиру (продати, подарувати, передати в іпотеку) без згоди позивача.

На думку позивача існує реальна загроза утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду, а також ризик порушення майнових прав позивача як співвласника спільного майна подружжя. Накладення арешту на квартиру не порушує прав відповідача, оскільки не позбавляє його права користування майном, а лише тимчасово обмежує право розпорядження ним до вирішення спору по суті, що відповідає принципам співмірності та процесуальної економії.

Тому просить суд: забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна. Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17 кв. м, загальною площею 69,2 кв. м, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1, що належить ОСОБА_3 . Заборонити будь-які реєстраційні дії щодо відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи доцільність вжиття заходів забезпечення позову позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить в майбутньому можливе рішення суду.

Водночас, суд зазначає, що за правило, єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі, що заявником суду не доведено належними доказами, які б підтвердили те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Як роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що внаслідок певних дій може утруднитися чи унеможливитися виконання судового рішення по даній справі.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується стороною позивача, наразі відповідач ОСОБА_3 проживає та працює у Німеччіні. В підтвердження місця проживання та працевлаштування відповідача, у додатках до позову позивач надала переклад з німецької мови на українську трудового договору відповідача ОСОБА_3 з компанією Josef Anton Wiegand GmbH, з якого вбачається місце роботи ОСОБА_3 - бетонний завод, що розташований по АДРЕСА_2 .

Проаналізувавши вищенаведене, відсутність ОСОБА_3 на території України, заявником не доведено, що існує будь-яка загроза вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Таким чином заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Окрім того, враховується, що ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 09.02.2026 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя залишено без руху, оскільки позивачкою не повністю сплачений судовий збір.

Зважаючи, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а заявником таких доказів не надано, суд вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, зміст викладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-159, 260 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м. Одеса шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя: І.О. Поліщук