Справа № 564/4501/25
Костопільський районний суд Рівненської області
в складі судді Снітчук Р.М.
за участі секретаря Дмитрук О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костопіль у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 605097 грн. 00 коп. за договором позики від 11.09.2025 та 6051 грн. 50 коп. судового збору, 8000 грн. витрат, понесених на правничу допомогу.
У вказані в розписці строки відповідач борг не повернула, на її неодноразові прохання повернути кошти не реагує.
Покликаючись на положення ст. 526, 530 ЦК України, просила стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 605097 грн. та понесені нею судові витрати у справі.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладенеі у позовній заяві та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, місце та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, відзиву на позов не подала.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.
Також встановлено, що в обумовлені в розписці строки відповідач не повернула позику, зазначене зобов`язання залишилося не виконаним.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають у тому числі з договорів.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, ст. 1046 ЦК України.
Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Враховуючи те, що у вказані в розписці про отримання в борг грошових коштів строки відповідач суму позики позичальнику ОСОБА_1 не повернула, суд вважає доведеним, що вказане зобов`язання належним чином не виконано. При цьому суд дійшов висновку, що сума боргу, яка підлягає поверненню позивачу, складає 605097 грн. 00 коп. та правом позивача є визначати заборгованість у національній валюті.
Існування боргу саме в такому розмірі відповідачем не спростовано.
За наведених обставин позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, що був сплачений позивачем при поданні позову до суду.
Витрати позивача на отримання професійної правничої допомоги становлять 8000 грн. 00 коп., що підтверджується договором № 24-Ф про надання правничої допомоги від 22.10.2025, попереднім розрахунком судових витрат, актом приймання-передачі наданої правової допомоги від 27.10.2025, квитанцією до прибуткового касового ордера № 24-Ф від 27.10.2025.
При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд враховує складність справи та об`єм виконаних адвокатом робіт, ціну позову, а також те, що зазначені витрати є обгрунтованими, співмірними із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 509, 526, 527, 530, 532, 599, 610- 612, 615, 625, 629, 631, 634, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 10 - 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовільнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 11.09.2025 в сумі 605097 (шістсот п`ять тисяч дев`яносто сім) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 6051 (шість тисяч п`ятдесят одна) грн. 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_2 , фактично проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2026 року

Суддя: Снітчук Р.М.