ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року

м. Київ

справа № 758/5799/21

провадження № 61-5601св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Біліченко Віктор Васильович, на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кафідової О. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., від 27 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , яка у подальшому змінила своє прізвище на ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором позики.

2. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 16 грудня 2011 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 отримала у позику 224 000 грн, що еквівалентно

28 000 доларів США за офіційним курсом Національного баку України станом на день укладення вказаного договору. Строк повернення коштів визначено до 16 березня 2012 року.

3. Вказує, що відповідачка повернула йому 15 березня 2012 року -

4 796 доларів США та 01 листопада 2013 року - 5 000 доларів США.

4. 29 вересня 2016 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 невиплачених у визначений договором позики строк грошових коштів в сумі 18 204 доларів США.

5. 30 вересня 2016 року, на підставі вказаного виконавчого напису, державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2. 20 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

6. У лютому 2019 року відповідачка звернулась до суду з позовом

про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса

від 29 вересня 2016 року.

7. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 30 жовтня 2019 року, з врахуванням постанови Верховного Суду

від 17 березня 2021 року, у справі № 361/1488/19 визнано виконавчий напис нотаріуса від 29 вересня 2016 року таким, що не підлягає виконанню.

8. Позивач вважає, що відповідачка не виконала боргові зобов`язання в повному обсязі, а тому, окрім основної суми боргу у розмірі 18 204 доларів США, наявні підстави для стягнення з неї трьох процентів річних за період з 29 квітня 2018 року по 28 квітня 2021 року.

9. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 18 204 доларів США та три проценти річних - 1 639,85 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

10. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 18 204 доларів США, три проценти річних - 1 638,36 доларів США. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

11. Суд першої інстанції виходив з того, що сума неповернутого боргу за договором позики складає 18 204 доларів США. При цьому позивачем пропущено позовну давність з поважних причин, оскільки він звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення грошових коштів з відповідачки.

12. Також суд визначив, що розмір трьох процентів річних за період прострочення з 29 квітня 2018 року по 28 квітня 2021 року становить

1 638,36 доларів США.

Короткий зміст оскарженої постанови апеляційного суду

13. Постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові. Вирішено питання розподілу судових витрат.

14. Колегія суддів погодилась із судом першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог. Проте апеляційний суд вважав, що у задоволенні позову необхідно відмовити через пропуск позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачкою.

15. Вчинення виконавчого напису нотаріуса та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, саме по собі не можна вважати поважною причиною пропуску позовної давності, оскільки кредитор, який обрав саме такий спосіб захисту порушеного права має усвідомлювати і його можливі наслідки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Біліченко В. В., просить постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року скасувати, залишивши в силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. 29 квітня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Біліченко В. В., подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року.

18. Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 758/5799/21, які у червні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

19. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі

№ 727/1256/16-ц, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 161/15679/15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

20. Крім того, вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного судового рішення (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Зауважує, що відповідачка вчиняла дії, які свідчать про визнання нею боргу, зокрема 01 листопада 2013 року сплатила частину боргу, а тому позовна давність переривався та з цієї дати розпочалась заново і тривала до листопада 2016 року.

22. Стверджує, що у межах позовної давності ОСОБА_1 звернувся із заявою до нотаріуса для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з відповідачки заборгованості. Проте апеляційний суд фактично звільнив відповідачку від її обов`язку без урахування норм матеріального права та конкретних обставин розглядуваної справи.

23. Посилається на те, що вчинення виконавчого напису є альтернативним позасудовим способом захисту цивільних прав, а виконавчий напис

нотаріуса - самостійною підставою для задоволення вимог кредитора, зокрема шляхом стягнення грошових сум.

24. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса за змістом прирівнюється до судового рішення, тому його скасування вказує на переривання позовної давності, а до прийняття остаточного судового рішення про скасування виконавчого напису нотаріуса, права позивача були захищені в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

25. Звертає увагу, що відповідачкою подано відзив на позов з пропуском строку, встановленого ухвалою суду першої інстанції, тому заява про застосування позовної давності, яка долучена до вказаного відзиву, не підлягала врахуванню, оскільки вважається неподаною. Також представником відповідачки належним чином не було підтверджено повноважень на здійснення її представництва, а наданий адвокатом ордер не був оформлений належним чином, зокрема не містив даних про місцезнаходження адвокатського бюро/об`єднання, яке видало ордер, та адреси робочого місця адвоката у випадку, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/об`єднання.

26. Просить також врахувати окрему думку судді Великої Палати Верховного Суду, висловлену щодо постанови Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

27. У червні 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат

Білошапка О. В., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженої постанови апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису або визнання його таким, що не підлягає виконанню, не впливає на переривання позовної давності чи зупинення її перебігу. Зауважує, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з пропуском позовної давності і причини її пропуску не є поважними.

Обставини справи, встановлені судами

28. 16 грудня 2011 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики, за яким позикодавець передав, а позичальник прийняла у власність 224 000 грн, що становить еквівалент

28 000 доларів США, за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору.

29. Відповідно до пункту 2 вказаного договору позичальник зобов`язалась повернути кредитору зазначену суму грошей готівкою у строк до 16 березня 2012 року.

30. 16 грудня 2011 року ОСОБА_3 написала розписку про отримання від ОСОБА_1 коштів у розмірі 28 000 доларів США, які зобов`язалася повернути на підставі договору позики від 16 грудня 2011 року.

31. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики

від 16 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір застави транспортного засобу, за яким передано у заставу належний

ОСОБА_3 транспортний засіб - автомобіль марки «AUDI», модель «Q5»,

2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

32. Із розписки ОСОБА_1 від 15 березня 2012 року вбачається, що відповідачкою частково погашено заборгованість за договором позики

від 16 грудня 2011 року у розмірі 4 796 доларів США.

33. Із розписки ОСОБА_1 від 01 листопада 2013 року вбачається, що відповідачкою частково погашено заборгованість за договором позики

від 16 грудня 2011 року у розмірі 5 000 доларів США.

34. 29 вересня 2016 року за заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом Київського МНО Анохіною В. М. вчинено виконавчий напис № 1690 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 18 204 доларів США, що за курсом НБУ на день вчинення виконавчого напису складає 471 421,71 грн.

35. 30 вересня 2016 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису № 1690, виданого 29 вересня 2016 року.

36. 20 лютого 2019 року в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

37. Судами встановлено, що упродовж трьох років примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 29 вересня 2016 року, заборгованість перед позивачем погашена не була.

38. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 30 жовтня 2019 року у справі № 361/1488/19 позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Анохіної В. М. від 29 вересня 2016 року за реєстраційним номером 1690 таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові.

Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року скасовано. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції постанови Верховного Суду. В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 30 жовтня 2019 року залишено в силі.

39. 11 липня 2023 року ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 .

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

40. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

41. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

42. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

43. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

44. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

45. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

46. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

47. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

48. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦПК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

49. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

50. Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

51. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

52. За змістом статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується

53. Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

54. Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

55. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20 вказав, що початок перебігу позовної давності за позовами про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання починається зі спливом цього строку. Цивільне право кредитора є порушеним з моменту невиконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису не впливає на перебіг позовної давності, а саме, не перериває та не зупиняє її перебіг. Визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не впливає на перебіг позовної давності. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме по собі не є поважною причиною пропуску позовної давності.

56. У розглядуваній справі суди попередніх інстанцій, встановивши, що відповідачка не виконала свого обов`язку щодо повернення суми позики у розмірі 18 204 доларів США, дійшли правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

57. Водночас апеляційний суд, правильно зауважив, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачкою.

58. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду щодо наявності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

59. Надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів звертає увагу на таке.

60. За умовами договору позики, укладеного 16 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідачка зобов`язалась повернути позику у строк до 16 березня 2012 року.

Після спливу вказаного строку ОСОБА_2 01 листопада 2013 року частково (в сумі 5 000 доларів США) повертала ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, що свідчить про визнання нею свого боргу, а тому перебіг позовної давності перервався і тривав до листопада 2016 року.

61. Проте, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом лише у квітні 2021 року, тобто з пропуском позовної давності.

62. Відповідачка подала до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

63. З огляду на висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20, використаний позивачем засіб позасудового захисту свого права, а саме вчинення у вересні 2016 року нотаріусом виконавчого напису, до визначених статтями 263, 264 ЦК України підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить.

64. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав пропуску позовної давності.

65. Висловлення одним із суддів окремої думки щодо постанови Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20 не дає підстав не застосовувати викладені в цій постанові висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах.

66. Посилання касаційної скарги на те, що представником відповідачки з пропуском строку, встановленого ухвалою суду першої інстанції, та без належного підтвердження своїх повноважень подано відзив на позов, до якого, долучено заяву про застосування позовної давності, є безпідставними.

67. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня

2021 року відкрито провадження у цій справі. Визначено відповідачці строк подання відзиву на позов - 30 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

68. Вказану ухвалу ОСОБА_2 отримала 30 вересня 2021 року, про що нею складено відповідну розписку.

69. Відзив на позов подано представником ОСОБА_2 - адвокатом Білошапкою О. В. 07 жовтня 2021 року, тобто в межах строку, встановленого судом першої інстанції. До відзиву долучено ордер серії КС № 816332 на здійснення представництва інтересів відповідачки у суді першої інстанції адвокатом Білошапкою О. В. та докази направлення ОСОБА_1 копії відзиву з доданими до нього документами. В ордері зазначено, що адвокат Білошапка О. В. діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 30 вересня 2021 року.

70. У подальшому ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат

Біліченко В. В., подав відповідь на відзив, в якому не заперечував щодо прийняття судом відзиву ОСОБА_2 на позов.

71. Посилання заявника на відсутність в ордері серія КС № 816332 даних про місцезнаходження адвокатського бюро/об`єднання, що видає ордер, та адреси робочого місця адвоката у випадку, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/об`єднання, що видає ордер, не є підставою для задоволення касаційної скарги та суперечить попередній поведінці позивача.

72. За встановлених у цій справі обставин, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16-ц, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 161/15679/15-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

73. Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.

74. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

75. Апеляційний суд відповідно до положень статті 89 ЦПК України надав оцінку доказам, поданим сторонами у встановленому процесуальним законом порядку.

76. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

77. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

78. Оскаржена постанова апеляційного суду є достатньо вмотивованою та містить висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

79. У межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення,

а постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Біліченко Віктор Васильович, залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Н. Ю. Сакара Є. В. Синельников