Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Герчаківської О. Я.,
за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі питання про судові витрати у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2026 року позовні вимоги задоволено; розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 22 вересня 1990 року відділом ЗАГСу міськвиконкому, актовий запис № 1570; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять),60 грн; стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять),60 грн.

При ухваленні рішення у даній справі не було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Разом з тим, у позовній заяві та в судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Парубій І. М. повідомляв суду про такі витрати і про те, що ним будуть подані докази про розмір витрат, які понесла позивачка на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи.

До закінчення строку, визначеного процесуальним законом, представник позивачки подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат стороною позивача надано:

- копію Договору про надання правової (юридичної) допомоги від 21 листопада 2025 року, яким обумовлено, що за надані послуги Клієнтом ОСОБА_1 виплачується Адвокату Парубій І. М. винагорода (гонорар) розмір якої та порядок виплати узгоджується за домовленістю між сторонами;

- копію звіту про надані правничі послуги від 18 січня 2025 року, яким вартість послуги визначено на 20 000,00 грн;

- копію додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової (юридичної) допомоги від 04 грудня 2025 року, якою передбачено, що оплата гонорару здійснюється Клієнтом у 30-денний строк з дня отримання адвокатом повного тексту рішення суду першої інстанції.

Також при матеріалах справи наявна копія ордера адвоката Парубій І. М., серії ВО № 1125159 від 03 грудня 2025 року, виданого на підставі Договору № б/н про надання правової допомоги від 21 листопада 2025 року та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 554 від 26 червня 2009 року, виданого на підставі рішення Тернопільської обласної КДКА від 26 червня 2009 року № 22.

20 січня 2026 року судом зареєстрована також заява представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кметика В. С., у якій він просить про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат стороною відповідача надано:

- копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 31 грудня 2025 року, укладений між Клієєнтом Наконечним З. О. та Адвокатським об`єднанням «КМЕТИК та ПАРТНЕРИ», предметом якого є фіксований гонорар у розмірі 5 000,00 грн;

- копію платіжної інструкції № 4 від 05 січня 2026 року на суму 5 000,00 грн про оплату правової допомоги згідно договору від 21 грудня 2025 року Наконечним З. О.;

- копію розрахунку від 31 грудня 2025 року на загальну вартість 5 000,00 грн;

- копію акту прийняття передачі правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 31 грудня 2025 року, яка виконана на загальну вартість 5 000,00 грн.

Також при матеріалах справи наявна копія ордера адвоката Кметика В. С., серії ВО № 1127866 від 05 січня 2026 року, виданого на підставі Договору № б/н про надання правової допомоги від 31 грудня 2025 року та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 394 від 22 липня 2005 року, виданого на підставі рішення Тернопільської обласної КДКА від 22 липня 2005 року № 7.

20 січня 2026 року судом зареєстровані заперечення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кметика В. С., у яких він просить суд відмовити у задоволені заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правову у розмірі 20 000, грн, як таких які є надмірно завищеними.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати .

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).

Отож, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи, а тому в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, які поніс позивач та відповідач у зв`язку з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру.

За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачці ОСОБА_1 , на підставі Договору про надання правової (юридичної) допомоги від 21 листопада 2025 року (далі - Договір), додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової (юридичної) допомоги від 04 грудня 2025 року, надавалась професійна правнича допомога адвокатом Парубієм І. М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 554 №554 від 26 червня 2009 року, видане на підставі рішення Тернопільської обласної КДКА від 26 червня 2009 року № 22), що вбачається із Ордера на надання правничої допомоги серії ВО № 1125159 від 03 грудня 2025 року. Згідно звіту про надані послуги від 18 січня 2026 року, сторони Договору узгодили перелік послуг та вартість роботи, яка виконана у розмірі 20 000,00 грн та має бути оплачена Клієнтом у 30-денний строк з дня отримання адвокатом повного тексту рішення суду першої інстанції.

Відповідачу Наконечному З. О., на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 31 грудня 2025 року (далі - Договір), надавалась професійна правнича допомога адвокатом АО «КМЕТИК та ПАРТНЕРИ»» Кметик В. С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 394 від 22 липня 2005 року, виданого на підставі рішення Тернопільської обласної КДКА від 22 липня 2005 року № 7), що вбачається із Ордера на надання правничої допомоги серії ВО № 1127866 від 05 січня 2026 року. Згідно акту наданої правничої допомоги від 09 січня 2026 року, сторони Договору узгодили перелік послуг та вартість роботи, яка виконана у розмірі 5 000,00 грн, які були оплачені відповідачем що стверджується платіжною інструкцією № 4 від 05 січня 2026 року.

За встановлених обставин, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 від 01 червня 2021 року, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при обрахуванні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід послатися на висновки Великої Палати Верхового Суду у справі № 755/9215/15ц, викладені у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Представник відповідача подав письмові заперечення, щодо розміру витрат на правничу допомогу, оскільки вважає їх неспівмірними.

Відтак, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, кількість проведених судових засідань, роботу адвоката в інтересах позивачки, взявши до уваги заперечення сторони відповідача, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Також враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, кількість проведених судових засідань, роботу адвоката в інтересах відповідача, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд вважає, що саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу сторонам відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Керуючись ст. ст. 263265, 270 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 5 000 (дві тисячі),00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 5 000 (дві тисячі),00 грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.