печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Козлова Р.Ю.,

при секретарі судового засідання - Іваненку С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства молоді та спорту України, Громадської організації «Федерація спортивного орієнтування України», Управління молоді та спорту Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецького обласного відділення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України про захист авторського права за порушення майнових та немайнових авторських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, просив суд з ухвалити рішення яким: стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму компенсації за порушення його авторських прав у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 60 560 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, що в 1984-1987 роках ним були створені картографічні зображення у співавторстві з особами, вказаними в оригіналах, в околицях сіл Ревно - Стрілецький Кут, Спаська-Цецино загальною площею 7 кв.м.

В період з 28 по 30 квітня в лісовому масиві Цецино були проведені Всеукраїнські змагання присвячені пам`яті захисника України ОСОБА_3 зі спортивного орієнтування.

Відповідачем ОСОБА_2 за допомогою належної йому програми OCAD було видозмінено картографічне зображення позивача, автором яких він є у співавторстві з іншими особами.

Посилаючись на те, що відповідачі не отримали дозволу на зміну належного йому об`єкту авторського права, просить суд задовольнити пред`явлені вимоги.

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

В матеріалах справи наявний відзив Міністерства молоді та спорту України на позов, відповідно до змісту якого представник просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 направив відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю.

Всі інші відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в 1984-1987 роках позивачем були створені картографічні зображення у співавторстві з особами, вказаними в оригіналах, в околицях сіл Ревно - Стрілецький Кут, Спаська-Цецино загальною площею 7 кв.м.

В період з 28 по 30 квітня в лісовому масиві Цецино були проведені Всеукраїнські змагання присвячені пам`яті захисника України ОСОБА_3 зі спортивного орієнтування.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем ОСОБА_2 за допомогою належної йому програми OCAD було видозмінено картографічне зображення позивача, автором яких він є у співавторстві з іншими особами. Зазначені карти були використані рештою відповідачів під час Всеукраїнських змагань присвячених пам`яті захисника України ОСОБА_3 зі спортивного орієнтування, чим порушено його авторське право на картографічне зображення.

Згідно з частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

На підставі частини першої статті 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту,є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14і38цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15,17,27,39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25,42,43цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам;

Відповідно до положень частини 1 статті 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права» захист особистих немайнових і майнових прав суб`єктів авторського права здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

Згідно ч. 1ст.433ЦК України об`єктами авторського права є твори, а саме: 1) літературні та художні твори, зокрема: романи, поеми, статті та інші письмові твори; лекції, промови, проповіді та інші усні твори; драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, хореографічні, інші сценічні твори; музичні твори (з текстом або без тексту); аудіовізуальні твори; твори живопису, архітектури, скульптури та графіки; фотографічні твори; твори ужиткового мистецтва; ілюстрації, карти, плани, ескізи і пластичні твори, що стосуються географії, топографії, архітектури або науки; переклади, адаптації, аранжування та інші переробки літературних або художніх творів; збірники творів, якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності; 2) комп`ютерні програми; 3) компіляції даних (бази даних), якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності; 4) інші твори.

Згідно із п.1.1 Положення про авторське право в картографії, затвердженого спільним наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України та Державного агентства України з авторських і суміжних прав при Кабінеті Міністрів України від 26 серпня 1997 року №85/41 це Положення визначає порядок регулювання правовідносин, пов`язаних зі встановленням авторського права на всі види картографічних творів та їх використання.

За змістом п.2.5 Положення картографічними творами, що охороняються є всі види атласів, карт, планів, картосхем незалежно відїх форми та виду носія інформації; аерокосмофотокарти, аерокосмофотоплани, аерокосмофотосхеми, їх похідна продукція; цифрові карти і плани (цифрові моделі місцевості), інша картографічна інформація на машинних носіях, їх програмне забезпечення ; картографічний зміст глобусів, рельєфні карти і плани, похідні пластичні твори;рекламна картографічна продукція; схеми, ескізи, ілюстрації, що стосуються географії, топографії, картографії, архітектури тощо.

Згідност.9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

За змістом частин третьої та четвертої статті 426 ЦК України використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Умови надання дозволу на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором.

Використання твору здійснюється лише за згодою автора (стаття 443 ЦК України).

За змістом частини 1, 2 статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону.

У пункті 22постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» роз`яснено, що співавторами є особи, спільною творчою працею яких створено твір. Авторське право на твір, створений у співавторстві, належить усім співавторам незалежно від того, чи утворює такий твір одне нерозривне ціле або складається із частин, кожна з яких має самостійне значення. Якщо твір, створений у співавторстві, утворює одне нерозривне ціле, то жоден із співавторів або спадкоємців будь-якого співавтора не може без достатніх підстав відмовити іншим у дозволі на опублікування, інше використання або зміну твору (стаття 13 Закону N 3792-XII).

Якщо твір, створений у співавторстві, складається з частин, кожна з яких має самостійне значення, то кожен із співавторів має право використовувати створену ним частину твору на власний розсуд, якщо інше не передбачено договором між співавторами.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч.1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, у порушення вищенаведених норм позивачем не надано суду жодного доказу порушення його авторських прав.

Посилання позивача у своєму позові на те, що відповідач ОСОБА_2 за допомогою коп`ютерної програми OCAD видозмінив картографічне зображення співавтором якого він є суд не бере до уваги оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ліцензія на зазначену програму належить ОСОБА_2 .

Позивач не був позбавлений права ініціювати перед судом питання про витребування відомостей щодо належності даної програми відповідачу, в той час як суд позбавлений можливості самостійно збирати докази а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст. 420, 437 ЦК України, ст. 1, ст. 5, ст. 6, ст. 7, ст. 9, ст. 11 Закону України «Про авторське право та суміжні права», ст. 4, 5, 12, 13, 72, 76-81, 89, 102, 106, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства молоді та спорту України, Громадської організації «Федерація спортивного орієнтування України», Управління молоді та спорту Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецького обласного відділення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України про захист авторського права за порушення майнових та немайнових авторських прав, - залишити без задоволення.

Повне рішення суду складено 09 лютого 2026 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Суддя: