Справа № 331/975/26
Провадження № 2/331/1855/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду м. Запоріжжя Антоненко М.В., розглянувши матеріли цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2026 року з канцелярії суду, після автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2026 року, у моє провадження надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування.

11 лютого 2026 року суддя Антоненко М.В., керуючись п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, подав заяву про самовідвід.

Суд, вивчивши доводи заяви та матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає самовідводу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Статтею 40 ЦПК України, передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить до висновку про його обґрунтованість.

04 лютого 2026 року з канцелярії суду, після автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2026 року, у провадження судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування..

20.09.2018 року у провадження судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Антоненко М.В. надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задоволено частково. Здійснено поділ спільного майна подружжя. Виділено у власність ОСОБА_1 37/200 частини квартири АДРЕСА_1 . Виділено у власність ОСОБА_2 91/200 частини квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) гривень. У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

11.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Вищої ради правосуддя зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 з питань порушення судом її прав при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

07.12.2023 року на адресу суду від Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Кандзюби О.В. надійшов лист, щодо надання пояснень судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 з приводу скарги ОСОБА_1 .

Суддею Жовтневого районного суджу м. Запоріжжя Антоненко М.В., 08.12.2023 року Члену Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Кандзюбі О.В. поштовим зв`язком направлені письмові пояснення по скарзі ОСОБА_1 .

Крім того, 22.10.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Вищої ради правосуддя зі скаргами щодо дисциплінарного проступку судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_3 з питань порушення судом її прав при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

28.10.2025 року на адресу суду від Дисциалінарного інспектора Вищої ради правосуддя Аліни Ковальчук надійшов лист, щодо надання моїх пояснень з приводу скарг ОСОБА_1 .

Мною, 30.10.2025 року Дисциалінарному інспектору Вищої ради правосуддя Аліні Ковальчук електронною поштою направлені письмові пояснення по скарзі ОСОБА_1 .

Крім того, 03.10.2024 року, 16.10.2024 року та 31.10.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Вищої ради правосуддя зі скаргами щодо дисциплінарного проступку судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_3 з питань порушення судом її прав при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

07.11.2025 року на адресу суду від Дисциалінарного інспектора Вищої ради правосуддя Анни Волкової надійшов лист, щодо надання моїх пояснень з приводу скарг ОСОБА_1 .

Мною, 10.11.2025 року Дисциалінарному інспектору Вищої ради правосуддя Анні Волковій електронною поштою направлені письмові пояснення по скарзі ОСОБА_1 .

У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, неодноразово звертав увагу на дотримання правил неупередженості (безсторонності) судами, як складової права на справедливий судовий розгляд, визначеного ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 № 006/23).

У справі «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив щодо об`єктивної неупередженості, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Так, у справі «Пєрсак проти Бельгії» від 01.10.1982 р. Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що суб`єктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, об`єктивний визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.

Як вбачається з позовної заяви, поданої до суду 04.02.2026 року, ОСОБА_1 , просить суд визнати недійсним договір дарування 27/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що подальший розгляд заяви поставить під сумнів принцип неупередженого розгляду справи безстороннім і незалежним судом, з метою виключення всіх обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді при вирішення даної справи, заява про самовідвід судді у справі № 331/975/26 (Провадження № 2/331/1855/2026) підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 36, 39,40 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Антоненко М.В. у цивільній справі № 331/975/26 (Провадження № 2/331/1855/2026) за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування - задовольнити.

Справу передати для вирішення питання про передачу справи іншому судді в порядку встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: М.В. Антоненко