УХВАЛА

10 березня 2026 року

м. Київ

справа № 766/20391/24

провадження № 61-1697ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув заяву ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Чекменьовим Денисом Миколайовичем, про відвід судді-доповідача Краснощокова Євгенія Віталійовичавід участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити йому додатковий строк тривалістю у 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Голій Пристані Херсонської області.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 12 січня 2026 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

09 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Зазначено, що зміст оскаржених судових рішень, обґрунтування та доводів касаційної скарги, з урахуванням фактичних обставин цієї справи, не дозволяють зробити висновок, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду, на які заявник посилається у касаційній скарзі.

Зокрема, апеляційний суд врахував висновок Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року № 676/47/21 про те, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню, і касаційна скарга не містить обґрунтування, в чому полягає його неврахування (неправильне врахування), неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального правата як це вплинуло на результат вирішення справи.

Апеляційний суд врахував висновок Верховного Суду у постанові від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 про те, що оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. В касаційній скарзі з посиланням на вказаний висновок стверджується, що період після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини не входить до предмету доказування у цій справі про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, проте такого висновку наведена постанова Верховного Суду не містить.

Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21, від 10 червня 2021 року у справі № 11-104сап21 ухвалені за спеціальною процедурою оскарження рішень Вищої ради правосуддя згідно з КАС України, а не як судом касаційної інстанції, тому не можуть бути враховані згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Тому відсутні підстави вважати про підтвердження заявником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Звернено увагу особи, яка подала касаційну скаргу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) у касаційній скарзі слід зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, які висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах у них викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому формальне посилання на підстави касаційного оскарження без наведення відповідного обґрунтування не може бути підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 400 ЦПК України).

Тому заявнику запропоновано подати до суду касаційної інстанції касаційну скаргу у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

09 березня 2026 року Лимар Н. А. через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, разом з новою редакцією касаційної скарги, та заяву про відвід судді-доповідача Краснощокова Є. В.

Заява обґрунтована тим, що суддя-доповідач Краснощоков Є. В. всупереч статті 392 ЦПК України фактично здійснив одноособовий розгляд доводів касаційної скарги до відкриття провадження у справі, сформував заздалегідь упереджене ставлення до доводів касаційної скарги та виклав в тексті ухвали своє внутрішнє переконання, що апеляційний суд застосував наведені заявником висновки Верховного Суду.

Зазначене свідчить про формування у судді Краснощокова Є. В. заздалегідь упередженого ставлення до розгляду справи, мету недопустити касаційну скаргу до колегіального розгляду касаційної скарги та заздалегідь визначену позицію й внутрішнє переконання до розгляду касаційної скарги по суті.

Навіть при відкритті касаційного провадження голосування судді Краснощокова Є.В. буде відбуватись не на підставі об`єктивного та неупередженого розгляду касаційної скарги, а відповідно до заздалегідь публічно та письмово висловленої позиції у цій справі.

Суддя висунув до касаційної скарги заявника вимоги, що не визначені процесуальним законом та не обґрунтував мотивів, з яких він при цьому виходив.

Сукупність таких дій судді-доповідача становить явну загрозу порушення прав позивача на доступ до правосуддя та реалізацію права на касаційне оскарження.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України, згідно з якою суддя підлягає відводу (самовідводу), зокрема, за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Право на справедливий суд насамперед повинне забезпечуватись безсторонністю судді. Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, для запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ найважливішим є довіра, яку суди повинні викликати у громадськості в демократичному суспільстві. Наявність безсторонності у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції оцінюється за двома критеріями: суб`єктивним, тобто з огляду на особисте переконання або поведінку конкретного судді у конкретній справі, і об`єктивним, тобто з урахуванням того, чи надає суд достатні гарантії для виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або небезсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини вважати, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. Belukha v. Ukraine, № 33949/02, від 09 листопада 2006 року, §§ 49, 50, 52).

Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

У кожній окремій справі необхідно вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу і ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (Pullar v. United Kingdom, № 22399/93, ЄСПЛ, від 10 червня 1996 року, § 38).

Аналіз заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Краснощокова Є. В. свідчить, що в ній відсутнє обґрунтування підстав для його відводу, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, зокрема, що суддя прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, а доводи заяви зводяться виключно до незгоди із процесуальним рішенням судді та власного тлумаченняповноважень судді-доповідача Верховного Суду при вирішенні питання про залишення касаційної скарги без руху.

Враховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу, питання про відвід відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 36, 37, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Краснощокова Євгенія Віталійовича визнати необґрунтованою.

Заяву про відвід судді-доповідача Краснощокова Євгенія Віталійовича передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко