Провадження №2-др/523/11/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. м. Одеса

Пересипський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

за участі секретаря судових засідань Дзюби Г.І.,

розглянувши заяву адвоката відповідача ОСОБА_1 Левіта Віктора Семеновича про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 26.01.2026р. позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду через повторну неявку належним чином повідомленого позивача та його представника (20.10.2025р. о 14:00 год, 24.11.2025р. на 11:30год,26.01.2026р. на 14:30год) .

28.01.2026 р. через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява адвоката заявника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , в якій він просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної скарги у розмірі 31000 (тридцять одна тисяча) грн. 00 коп..

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_3 вказувала на те, що у відзиві на позов було зазначено про необхідність понесення відповідачем витрат на правову допомогу, отриману від адвоката Левіта В.С., яка згідно п.5.1. вказаного договору складає 31000грн.

27.01.2026р. між відповідачем та адвокатом Левітом В.С. складено акт №1 приймання-передачі послуг за договором про надання правничої допомоги від 16.09.2025р., відповідно до якого клієнт не має претензій до адвоката. На підтвердження вищевказаної суми до матеріалів справи додано: договір про надання правової допомоги від 16.09.2025р., Акт №1 від 27.01.2026р. приймання-передачі послуг від договором про надання правничої допомоги від 16.09.2025р.

24.02.2026р. на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення адвоката Борогана В.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , в якій зазначено, що адвокатом Левітом В.С. не надано належних, достатніх доказів на понесення витрат в розмірі 31000 грн. Згідно з вимогами ч.ч.4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, послуг, ціною позову та значенням справи для сторони . Крім того, з метою розподілу судових витрат учасник справи має надати детальний опис робіт/наданих послуг, та здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг, оскільки суд при вирішення питання про розподіл судових витрат має виходити з того, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є цей розмір обґрунтованим, суд також має виходити з критерію реальності цих адвокатських витрат, встановивши їх дійсність та необхідність, а також з критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин та фінансового стану обох сторін. Отже, заявлений розмір витрат на правничу допомогу адвоката Левіта В.С. є необґрунтованим та не співмірним з його участю в розгляді справи. Також адвокат Бороган В.в. звертав увагу суду на те, що у відзиві на позовну заяву не застосовано жодної практики з рішень Верховного суду, тоді як в акту від 7.01.2026р. одним із видів робіт було вказано «пошук та аналіз практики Верховного суду з розгляду аналогічних справ), адвокатом відповідача не сформульовано правової позиції, вартість за виконання чого також включено до види робіт, здійснених адвокатом Левітом В.С. при наданні правничої допомоги та за які повинен сплатити його клієнт; відзив містить лише короткий зміст позовної заяви та посилання на те, що в майбутньому буде надано обґрунтований позов. Також представник позивача звернув увагу на вимоги ч.5ст.142 ЦПК України та вказував на недоведеність адвокатом Левітом В.С. необґрунтованості дій позивача, за умови чого можуть бути відшкодовані витрати на правничу допомогу, тому що залишення позову без розгляду це закінчення розгляду справи без ухвалення рішення та не вказують на те, що позивач необґрунтовано та протиправно пред`явив позов або мав на меті ущемити права/інтереси відповідача. А тому представник позивача просив залишити клопотання адвоката позивача Левіта В.С. без розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшло заперечення на подану заяву, відповідно до якого він просив відмовити у задоволенні заяви.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як судом встановлено, Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 26.01.2026р. позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з усталеною судовою практикою поняття «необґрунтованих дій позивача» розглядається як конкретний прояв зловживання процесуальними правами або недобросовісної поведінки, що призвів до передчасного припинення справи.

Суд вважає, що відповідно до п.1, 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Однак судом встановлено, що представник позивача Попов Никос Геркулесович, будучи повідомленим про призначення розгляду справи жодного разу не повідомив про причини неявки, а також заздалегідь не повідомляв, що він не зможе з`явитись в судове засідання. В той же час, представник відповідача адвокат Левіт В.С. регулярно з`являвся у судові засідання, тобто витрачав свій час на відвідування суду та чекав на розгляду справи. Суд вважає, що така поведінка представника позивача адвоката Попова Н.Г. свідчить про неповагу до суду та інших учасників судового процесу, а також, явно не сприяла повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а отже є проявом недобросовісної поведінки.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України, в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Вирішуючи дане питання, суд виходить із того, що в матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги від 16.09.2025 року.

Крім того, матеріали справи (провадження №2-др/523/11/26 містять копію Акту №1 приймання-передачі послуг за договором про надання правничої) допомоги від 27.01.2026р., згідно п.5.1 Договору клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі 31000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі№922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін(додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді через призму критеріїв, встановлених ч. 4 ст. 137 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, а також на те, що ухвалою суду було залишено без розгляду позовну заяву, суд прийшов до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді адвокатом відповідача ОСОБА_3 .

При зменшенні витрат на правову допомогу судом враховано:

- чи змінювалася правова позиція сторін у справі в суді;

- чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі №910/20852/20.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Левіт В.С. надавав правову допомогу ОСОБА_1 будучи присутнім в 3-х засіданнях, в яких розгляд справи було відкладено.

Судом враховується те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини можуть бути використані судом в якості джерела права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин та складеності справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у суді та про необхідність покладення на ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді у розмірі 6000,00 грн.

При цьому суд виходить із принципів розумності та справедливості судових витрат на правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи вказані висновки, а також те, що рішенням суду вимоги задоволено повністю, суд вважає, що розмір витрат, які підлягають стягненню, становить 6000,00 грн.

Керуючись ст. 260,261,270 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву адвоката відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено про стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп..

Ухвала суду набирає законної сили з дати підписання.

Ухвала суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня підписання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 09.03.2026 року.

Суддя: В.К. Кисельов