провадження № 22-ц/824/6085/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Березовенко Р.В.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» поданою представником - адвокатом Пилипенком Сергієм Валентиновичем на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

у червні 2025 року представник ТОВ «Кей-Колект» - адвокат Пилипенко С.В. звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якому просив:

стягнути солідарно з відповідачок на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 29 листопада 2006 року в розмірі 65 571,84 дол. США, що станом на дату подання позову у гривневому еквіваленті становить 2 730 313,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 листопада 2006 між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого останній було надано кредит у сумі 153 000,00 доларів США строком до 29 листопада 2027 зі сплатою за користування кредитними коштами 10,80% річних.

З метою повного та своєчасного виконання зобов`язання за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №68155 від 29 листопада 2006 року, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за свoєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1

12 листопада 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу №1, за яким право вимоги кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 29 листопада 2006 року перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору та договору поруки позивач звернувся до суду за захистом своїх прав як кредитодавця.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» - адвокат Пилипенко Сергій Валентинович 23 грудня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що згідно ст. 516 ЦК України саме по собі неповідомлення відповідачів про уступку права вимоги, на відсутність доказів чого посилається суд першої інстанції, не припиняє зобов`язань за кредитним договором та не звільняє боржників від наслідків такого прострочення.

В той же час, висновок суду про неповідомлення відповідачів про відступлення права вимоги за кредитних договором спростовується документами, що містяться в матеріалах справи, а саме описом вкладення у цінний лист, яким на адресу відповідачів надіслано вимоги про погашення заборгованості разом з документами, що підтверджують набуття ТОВ «Кей-Колект» права такої вимоги.

На обґрунтування заявленої до стягнення суми позивачем до позовної заяви додано: Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року «Графік погашення кредиту», а також довідку-розрахунок залишку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 29 листопада 2006 року, сформовану програмним комплексом обліку прибуткових та видаткових операцій за кредитним рахунком (виписка по рахунку).

Зазначена довідка-розрахунок відображає повний рух коштів за кредитним рахунком боржника, зокрема всі прибуткові та видаткові операції, із визначенням фінансового результату за кожною складовою кредитної заборгованості, у тому числі суми строкової та простроченої заборгованості.

Таким чином, з урахуванням того, що позивачем заявлено вимоги про стягнення виключно заборгованості за тілом кредиту за період з 29 листопада 2018 року по 29 листопада 2027 року, порядок та строки сплати якої визначені графіком погашення кредиту, належними та допустимими доказами на підтвердження розміру заявленої до стягнення заборгованості є графік погашення кредиту та інформація по рахунку позичальника щодо виконання ним зобов`язань з погашення тіла кредиту за весь період існування кредитного зобов`язання.

Так, з доданої до позову виписки за кредитним рахунком позичальника вбачається, що після надання кредитних коштів у розмірі 153 000,00 доларів США, в рахунок погашення тіла кредиту було здійснено 33 платежі на загальну суму 20 333,58 доларів США, останній з яких датований 21 серпня 2009 року та становив 0,17 долара США.

Отже, починаючи з серпня 2009 року, зобов`язання зі сплати платежів за тілом кредиту, передбачених графіком погашення, позичальником не виконувалися. У зв`язку з цим усі наступні платежі, визначені графіком, з урахуванням невиконання позичальником вимоги кредитора про їх дострокове погашення, є простроченими, у тому числі й платежі, заявлені позивачем до стягнення за період з 29 листопада 2018 року по 29 листопада 2027 року, на загальну суму 65 571,84 долара США.

Водночас доказів на спростування заявленого до стягнення розміру заборгованості відповідачами не надано, що є їх процесуальним обов`язком.

Таким чином, висновок суду про те, що позивачем не доведено факт видачі кредиту та розміру заборгованості за ним є помилковим, оскільки спростовується наявними у справі доказами.

Крім того, факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується придбанням ним за рахунок таких коштів нерухомого майна, що підтверджується пункту 1.4 Кредитного договору, а також подальшою передачею зазначеного майна в іпотеку (пункту 2.1 договору) з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Відсутність експертної оцінки вартості предмета іпотеки не має значення для розгляду справи про стягнення заборгованості, оскільки предметом даного спору є грошові вимоги кредитора, що випливають з основного зобов`язання, а не звернення стягнення на предмет забезпечення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 січня 2026 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» поданою представником - адвокатом Пилипенком Сергієм Валентиновичем на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Зокрема, ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою була надіслана за адресою реєстрації ОСОБА_1 , однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Оскільки зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 є тимчасово окупована територія м. Дружківка Донецької області, оголошення про відкриття апеляційного провадження та її виклик до суду опубліковано на офіційному веб-сайті Київського апеляційного суду 05 лютого 2026 року, що вважається належним повідомленням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого останній було надано кредит у сумі 153 000,00 доларів США строком до 29 листопада 2027 року зі сплатою за користування кредитними коштами 10,80 % річних.

Згідно п. 1.1 Договору про надання споживчого кредиту Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 153 000,00 (сто п`ятдесят три тисячі доларів США 00 цнт) та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 772 650,00 (сімсот сімдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят грн 00 коп), за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору.

Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 29 листопада 2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі Додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п. п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 Договору (п. 1.2.2. вказаного Договору).

За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 10,80 % річних (п. 1.3.1. вказаного Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору №0, у забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за даним Договором Банком приймається:

- застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме трикімнатної квартири, загальною площею 93,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю ОСОБА_1 , код за ДРФО ;

- порука ОСОБА_2 , код за ДРФО НОМЕР_1 .

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір поруки №68155 від 29 листопада 2006 року.

Відповідно до умов Договору поруки, ОСОБА_2 зобов`язується відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною.

Згідно п. 2.2. Договору поруки, у випадку невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором, позивач має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до ОСОБА_2

29 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №34410, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., зареєстрований в реєстрі за №з-2228.

Згідно п. 1.1 Договору іпотеки Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, зазначене в п. 1.4. цього Договору. За домовленістю сторін вартість майна на дату укладення договору становить 858 854 гривень 00 копійок.

Предмет Іпотеки складається з трикімнатної квартири, загальною площею 93,60 кв. м, жила площа квартири 45,50 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.4. Договору іпотеки).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект», а ТОВ «Кей-Колект» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальника та/або поручителя, в тому числі за Договором кредиту №0 від 29 листопада 2006 року, Договором поруки №34410 від 29 листопада 2006 року.

Станом на 18 березня 2025 року заборгованість за Кредитним договором №0 від 29 листопада 2006 року складає: 168 786,95 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту 132 666,42 доларів США, заборгованість по відсотках 36 120,53 доларів США, що на дату розрахунку еквівалентно 6 994 446,81 грн, з яких: заборгованість за кредитом 5 497 630,11 грн, заборгованість по відсотках 168 786,95 грн.

За твердженням позивача на день подачі позовної заяви до суду вартість майна, яким забезпечено виконання зобов`язання за Кредитним договором складає 65 000,00 дол. США, тому кредитором заявляється до стягнення сума в межах вартості предмета забезпечення, що дорівнює заборгованості по кредиту за період з 29 листопада 2018 року по 29 листопада 2027 року в розмірі 65 571,84 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 2 730 313,05 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.). Належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №0 від 29 листопада 2006 позивачем до суду не надано. При цьому, матеріали позову не містять будь-яких належних доказів на підтвердження того, що сторони договору факторингу повідомили відповідачів щодо відступлення прав вимоги особисто або через сайт, у встановленому законом порядку. Окрім того, позивач заявляє позовні вимоги в межах вартості майна, яким забезпечено зобов`язання водночас доказів на підтвердження зазначеної вартості до матеріалів позовної заяви не долучено.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 ЦК України).

Частиною другою статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З огляду на зазначені норми права не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, якщо дії свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголосив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За обставинами цієї справи 29 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у іноземній валюті в сумі 153 000,00 дол. США.

Відповідно до довідки-розрахунку (а.с. 31) 29 листопада 2006 року Банк видав позичальнику кредит на суму 153 000,00 грн.

Наведене спростовує висновки місцевого суду, що матеріалами справи не підтверджено отримання позичальником грошових коштів в іноземній валюті (доларах США). Колегія суддів вважає, що у цій справі, сукупність наданих позивачем доказів на підтвердження надання/ перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів не викликає сумніву, а тому позивачем надано належні та допустимі докази як укладення кредитного договору так і отримання кредитних коштів.

Отже, надана первісним позивачем довідка-розрахунок є свідченням належного обліку банківських операцій та первинних документів у відносинах банку з ОСОБА_1 , а тому висновки місцевого суду у цій частині є хибним.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі №372/223/17 Верховний Суд зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо.

Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Більш того, сплата ОСОБА_1 періодичних платежів за вказаним кредитним договором свідчить про визнання позичальником як факту отримання, так і використання нею кредитних коштів.

Апеляційний суд також враховує відсутність заперечень ОСОБА_1 проти позовних вимог, обґрунтованого контррозрахунку на спростування наведених позивачем розрахунків заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що застосування норм права, оцінка доказів є прерогативою суду. В цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатися відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору.

Колегія суддів зауважує, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Подібні висновки містить постанова Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в справі №922/1280/22.

З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що у вказаній довідці зазначені обов`язкові реквізити, у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові позичальника ОСОБА_1 , номер та дата кредитного договору, відображені як сума виданого кредиту, так і сплачені позичальником платежі на виконання кредитного зобов`язання, періоди та суми виникнення заборгованості, на основі аналізу яких позивач визначив розмір заборгованості позичальника.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Тобто, у даному випадку досудова вимога банку є передумовою звернення до суду з позовом і не припиняє обов`язку позичальника виконати кредитне зобов`язання у строк та на умовах, у ньому зазначених.

При цьому, посилаючись у рішенні суду на відсутність належних доказів на підтвердження того, що сторони договору ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» повідомили відповідачів про відступлення прав вимоги особисто або через сайт, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що нормою статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект».

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом, свідчать про те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення 29 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту №0, отримання позичальником грошових коштів в сумі 153 000,00 доларів США та часткового виконання основного зобов`язання.

Досліджуючи розрахунок заборгованості в межах строку кредитування, колегією суддів встановлено, що на виконання умов кредитного договору позичальником за період з 29 листопада 2006 року по серпень 2009 року в рахунок погашення тіла кредиту сплачено та зараховано банком 20 333,58 доларів США. Залишок суми боргу за тілом кредиту станом на 18 березня 2025 року становить 132 666,42 доларів США.

Отже, заявлена до стягнення заборгованість в частині залишку кредиту у розмірі 65 571,84 доларів США, період її виникнення, що обліковується за позичальником ОСОБА_1 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості за цією складовою відповідачами не надано та матеріали справи не містять.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вимога позивача про часткове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за основним боргом у розмірі 65 671,84 доларів США є доведеною та підлягає задоволенню.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Отже, визначений розмір заборгованості підлягає стягненню солідарно з поручителем ОСОБА_2 , так як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та, у зв`язку з цим неправильне застосування норм матеріального права, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду у межах доводів апеляційної скарги вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню слід стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» судовий збір за подання позовної заяви по 16 381,88 грн та за подання апеляційної скарги по 24 572,82 грн, а всього по 40 954,70 грн з кожної.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» подану представником - адвокатом Пилипенком Сергієм Валентиновичем - задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Менделєєва, буд. 12, оф. 94/1) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року у розмірі 65 571 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят один долар США) 84 центи.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Менделєєва, буд. 12, оф. 94/1) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 16 381,88 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 24 572,82 грн, а всього 40 954 (сорок тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні) 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Менделєєва, буд. 12, оф. 94/1) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 16 381,88 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 24 572,82 грн, а всього 40 954 (сорок тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні) 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10 березня 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова