ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/821/545/26Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участі секретаря Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «АЗОТ»,

відповідачі ОСОБА_1 , Приватне підприємство «АЖІО»,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне підприємство «ТОВА»,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Приватне акціонерне товариство «АЗОТ»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 грудня 2025 року (у складі судді Кондрацької Н.М.) про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Приватне акціонерне товариство «АЗОТ» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «АЖІО», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне підприємство «ТОВА» про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в :

ПрАТ «АЗОТ» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ПП «АЖІО» кошти в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.12.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі, в зв`язку з тим, що спір підсудний господарському суду.

Мотивуючи ухвалу, суд зазначив, що характер правовідносин, що виникли між сторонами, свідчить про те, що він пов`язаний зі здійсненням сторонами своєї господарської діяльності, а позовні вимоги стосуються прав та інтересів сторін Суб`єктний склад спору та його предмет вказують на те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки містить ознаки господарського спору та має вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Не погодившись із ухвалою суду, ПрАТ «АЗОТ» оскаржило її в апеляційному порядку. Просить ухвалу скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що для розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Скаржник звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постановах від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, від 13.02.2018 у справі №910/8729/18, відповідно до якої ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Наголошує на тому, що підставою позову у даній справі є вчинення ОСОБА_1 протиправних дій у вигляді умисного, необ`єктивного та з порушенням вимог чинного законодавства України проведення оцінки дитячого садка «Колосок» та заниження його вартості для подальшого придбання, чим було заподіяно позивачу майнової шкоди на суму 12 291 200, 00 грн. В зв`язку з наявністю в діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 365-2 КК України було зареєстровано кримінальне провадження № 0000144 від 23.08.2018.

Враховуючи, що між позивачем та відповідачами не укладалося жодних господарських договорів, то у даному випадку, як зазначає скаржник, між сторонами не виникало будь-яких господарських відносин.

Натомість, оскільки протиправними діями, в яких містяться ознаки складу кримінального правопорушення, з боку ОСОБА_1 позивачу завдано майнової шкоди, то між ПрАТ «АЗОТ», ОСОБА_1 та ПП «АЖІО» виникли недоговірні зобов`язання з приводу відшкодування шкоди (деліктні зобов`язання).

Оскільки спір, що є предметом розгляду даної справи, стосується виконання не господарських відносин, а недоговірних зобов`язань, що виникли з приводу відшкодування шкоди заподіяної протиправними діями, в яких містяться ознаки складу кримінального правопорушення з боку ОСОБА_1 , то дана справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Придніпровського райнного суду м. Черкаси від 30 грудня 2025 року не відповідає вказаним вимогам закону.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

При вирішенні питання щодо належної юрисдикції спору колегія суддів виходить із того, що право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Статтею 20 ГПК України визначено предметну підсудність господарських судів, що розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Вказані правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «АЗОТ» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ПП «АЖІО» про відшкодування майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок вчинення нею кримінально протиправних дій, за фактом яких 23.08.2018 було внесено відомості до ЄРДР за № 0000144. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.05.2025, залишеною без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.11.2025, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 365- КК України було закрито на підставі п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України, яка є нереабілітуючою.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстав того, що спір не належить до розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до юрисдикції господарського суду, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктний склад сторін та характер правовідносин, що склалися, свідчить про те, що він пов`язаний зі здійсненням сторонами своєї господарської діяльності і позовні вимоги стосуються сторін як учасників господарських відносин.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки помилковими, з огляду на те, що спірні правовідносини виникли не з господарських відносин сторін, а в зв`язку з кримінально протиправними діями ОСОБА_2 , як директора ПП «АЖІО», ПП «ТОВА», та як суб`єкта оціночної діяльності, внаслідок яких позивачу, за його доводами, завдано майнової шкоди, тобто спірні правовідносини у даній справі носять характер недоговірних зобов`язань з приводу відшкодування завданої шкоди (деліктні зобов`язання), в порядку ст. 1166 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо підсудності справи, суду належить враховувати як суб`єктивний склад так і характер спору у справі.

При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Суд першої інстанції, аналізуючи суб`єктний склад дійшов висновку, що в даному випадку відповідачі ПП «АЖІО» та ОСОБА_1 , відомості щодо якої внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як ФОП, є суб`єктами господарювання, та дійшов неправильного висновку про характер спірних правовідносин, вказавши, що спір між сторонами пов`язаний зі здійсненням ними господарської діяльності.

Натомість, як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом спору є відшкодування майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок вчинення ОСОБА_1 , як суб`єкта злочину, дій, які мали ознаки складу кримінального правопорушення, будь-яких договірних відносин між сторонами у справі не було, тобто характер спірних правовідносин виник не з господарських відносин сторін, а носить характер недоговірного зобов`язання з відшкодування шкоди (деліктні зобов`язання), тому даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що суд дійшов помилкових висновків про те, що спір належить розглядати в порядку господарського, а не цивільного судочинства, ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що постановлена внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 379, 381 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «АЗОТ» задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження у даній справі скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.В.Сіренко

Л.І. Василенко

О.М. Новіков