РІШЕННЯ

іменем України

05 березня 2026 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Корнути Т.Б.,

сторони у справі:

позивачка - ОСОБА_1 ;

відповідач - Державний податковий університет;

зміст позовних вимог - про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за участі позивачки ОСОБА_1 та представника відповідача Державного податкового університету - Берестеня В.В., -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 , сформувавши 18.06.2024 року документ в системі «Електронний суд», подала в Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення: 1) про стягнення на її користь з відповідача Державного податкового університету невиплаченої при звільненні розрахункової суми (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) за період з 19.06.2017 року по 31.05.2024 року у розмірі 421 494 грн. 84 коп.; 2) про стягнення на її користь з відповідача Державного податкового університету середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2024 року по день фактичного розрахунку (без визначеного розміру); 3) про стягнення на її користь з відповідача Державного податкового університету моральної шкоди, котру вона оцінює у розмірі 5 000 грн. 00 коп.. Усі судові витрати, пов`язані з розглядом вищевказаної позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 при ухваленні рішення просить стягнути на її користь з відповідача Державного податкового університету.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом в. о. директора відповідача Державного податкового університету Серебрянського Д.М. від 30.05.2024 року за № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 » до позивачки ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади професорки кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету за пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин). Окрім того, наказом в. о директора відповідача Державного податкового університету Серебрянського Д.М. від 31.05.2024 року за № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку ОСОБА_1 31.05.2024 року звільнено з посади професорки кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету за прогул без поважних причин, на підставі пункту 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Проте, при звільненні позивачки ОСОБА_1 з займаної посади, всупереч положенням ст. 116 КЗпП України, з нею не було проведено жодних розрахунків та їй не було виплачено усіх сум, що належали їй при звільненні від відповідача Державного податкового університету в день звільнення, до таких сум позивачкою ОСОБА_1 віднесено зокрема суму заробітної плати за невикористані дні відпустки за весь період роботи з 19.06.2017 року по 31.05.2024 року (вісімдесят три місяці та дванадцять днів), у розмірі 420 594 грн. 21 коп. та суму заробітної плати за один робочий день в розмірі 900 грн. 63 коп., а всього - 421 494 грн. 84 коп.. Оскільки відповідачем Державним податковим університетом порушені трудові права позивачки ОСОБА_1 щодо невиплати належних їй при звільненні усіх сум, а тому нею було обрано належний спосіб захисту та пред`явлено вимогу саме про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що відповідає положенням статей 116, 117 КЗпП України. В той же час, позивачка ОСОБА_1 ще при зверненні із цією позовною заявою у Сколівський районний суд Львівської області вказала, що вважає своє звільнення незаконним та оскаржила накази про застосування щодо неї дисциплінарного стягнення та про її звільнення, також у Сколівський районний суд Львівської області. У подальшому, цим судом ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог, котрим констатовано факт її незаконного звільнення та поновлено на раніше займаній посаді із одночасним стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. 235 КЗпП України, й таке рішення вже набрало законної сили, проте це рішення відповідачем Державним податковим університетом не виконується, а тому, на переконання позивачки ОСОБА_1 , надалі є підстави для задоволення позивних вимог, пред`явлених у межах даної справи.

Відповідач Державний податковий університет у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює Берестень В.В. , у запропоновані судом строк та порядку, а саме 06.07.2024 року, сформувавши документ в системі «Електронний суд», подав у Сколівський районний суд Львівської області відзив на цю позовну заяву, за змістом якого заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вмотивувавши це тим, що при звільненні позивачки ОСОБА_1 останній було виплачено усі суми, котрі належали їй до виплати, й при цьому відповідачем Державним податковим університетом було враховано, що позивачка ОСОБА_1 фактично не працювала жодного дня у вказаному навчальному закладі, а, на переконання зазначеного відповідача, фактично мало місце зловживання позивачкою ОСОБА_1 своїми правами задля задоволення своїх меркантильних потреб збагатитися за рахунок держави у спосіб ініціювання численних позовів, розгляд котрих тривав ще з 2017 року. Тому, будь-які претензії позивачки ОСОБА_1 до Державного податкового університету є необґрунтованими та не повинні прийматися судом до уваги, до того ж, нею розмір заробітної плати професора кафедри визначений у позовній заяві на власний розсуд, - підсумував свій відзив представник Берестень В.В. та у подальшому у ході судового розгляду цієї справи по суті доповнив, що на сьогодні позивачка ОСОБА_1 вже втратила статус звільненого працівника, так як Сколівським районним судом Львівської області ухвалено рішення, котре набрало законної сили, про поновлення її на посаді й стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. 235 КЗпП України.

Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи (відповіді на відзив на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, тощо), від її сторін до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Заяви, клопотання сторін та інших учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 , сформувавши документ в системі «Електронний суд», 24.06.2024 року подала в Сколівський районний суд Львівської області заяву, котрою усунула недоліки своєї позовної заяви, що стали перешкодою для вирішення питання про відкриття провадження у справі, з-поміж іншого, долучено докази справляння судового збору за всі попередньо формовані позовні вимоги з урахуванням понижуючого коефіцієнту, а також надано належно засвідчені копії документів перевірки право- та дієздатності позивачки ОСОБА_1 ..

Відповідач Державний податковий університет, у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює Берестень В.В., сформувавши документ в системі «Електронний суд», 16.07.2024 року подав у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, за змістом котрого просив призначене судове засідання у цій справі для її розгляду по суті на 23.07.2024 року о 12:00 год., проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідач Державний податковий університет, у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює Берестень В.В., сформувавши документ в системі «Електронний суд», 02.09.2024 року подав у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, за змістом котрого просив призначене судове засідання у цій справі для її продовження розгляду по суті на 26.09.2024 року о 12:00 год., проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Позивачка ОСОБА_1 , у порядку представництва, котре здійснював ОСОБА_1., засобами електронного зв`язку 25.09.2024 року скерувала у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № ЕП-1479, за змістом котрого просила долучити до матеріалів цієї справи розрахунок середньої заробітної плати за період з 01.06.2024 року по 26.09.2024 року за час затримки розрахунку відповідачем Державним податковим університетом при звільненні ОСОБА_1 ..

Позивачка ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку 03.03.2026 року скерувала у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № ЕП-356, за змістом котрого просила призначене судове засідання у цій справі для її продовження розгляду по суті на 05.03.2026 року о 12:00 год., та усі наступні судові засідання, у випадку призначення таких, проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідач Державний податковий університет, у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює Берестень В.В., сформувавши документ в системі «Електронний суд», 03.03.2026 року подав у Сколівський районний суд Львівської області заяву, за змістом котрої просив призначене судове засідання у цій справі для її продовження розгляду по суті на 05.03.2026 року о 12:00 год., проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідач Державний податковий університет, у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює Берестень В.В., сформувавши документ у системі «Електронний суд», 04.03.2026 року подав у Сколівський районний суд Львівської області заяву, за змістом котрої просив закрити провадження у цій справі на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто у зв`язку з відсутністю на даний час предмета спору.

Позивачка ОСОБА_1 , сформувавши документ в системі «Електронний суд», 05.03.2026 року подала в Сколівський районний суд Львівської області заяву, котрою змінила предмет і підстави своєї позовної заяви, та за змістом котрої просила стягнути на свою користь з відповідача Державного податкового університету невиплачену на день звільнення розрахункову суму в розмірі 900 грн. 63 коп. та 174 грн. 13 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, а також 5 000 грн. 00 коп. на відшкодування заподіяної у зв`язку з цим моральної шкоди й судових витрат. Одночасно позивачка ОСОБА_1 просила вирішити питання про постановлення окремої ухвали з підстав систематичного порушення трудового законодавства зі сторони відповідача Державного податкового університету, а також вирішити питання про повернення їй з державного бюджету сплаченого судового збору у зв`язку із зміною своїх позовних вимог.

Відповідач Державний податковий університет, у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює Берестень В.В., 05.03.2026 року під час судового засідання, заявив усне клопотання про продовження перерви у такому засіданні для можливості підготовки додаткових письмових пояснень та подачі їх у Сколівський районний суд Львівської області.

Будь-яких заяв та/чи клопотань від сторін цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 20.06.2024 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано термін для виправлення її недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення примірника ухвали про залишення позовної заяви без руху. Зокрема, позивачці ОСОБА_1 належало сплатити судовий збір за майнову вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (названою нею: «про стягнення невиплаченої при звільненні розрахункової суми») у розмірі 421 494 грн. 84 коп. - 1 %, що становить 4 214 грн. 95 коп., за другу вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - мінімум у 0.4 ставки прожиткового мінімуму, що станом на 2024 рік становить 1 211 грн. 20 коп., а також за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди - мінімум у 0.4 ставки прожиткового мінімуму, що станом на 2024 рік становить 1 211 грн. 20 коп., а разом - 6 637 грн. 35 коп. або ж зазначити інші підстави звільнення її від сплати судового збору, ані ж ті, котрі були наведені нею у змісті своєї позовної заяви, або ж уточнити зміст своїх позовних вимог.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 25.06.2024 року, після усунення недоліків, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання у справі - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 23.07.2024 року, 12:00 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 18.07.2024 року (головуючий - суддя Микитин В.Я.) задоволено клопотання відповідача Державного податкового університету, подане через представника Берестеня В.В., про проведення судового засідання у цій справі у режимі відеоконференції. Надано можливість вказаному представнику взяти участь у судовому засіданні, призначеному у цій справі для її розгляду по суті на 23.07.2024 року о 12:00 год., у режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення ВКЗ ДП «Центр судових сервісів» із застосуванням електронного підпису за вебадресою: https://vkz.court.gov.ua.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 23.07.2024 року, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, у судовому засіданні щодо розгляду цієї справи по суті оголошено перерву. Визначено місце, дату та час нового судового засідання для продовження розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 26.09.2024 року, 12:00 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12.09.2024 року (головуючий - суддя Микитин В.Я.) задоволено клопотання відповідача Державного податкового університету, подане через представника Берестеня В.В., про проведення судового засідання у цій справі у режимі відеоконференції. Надано можливість вказаному представнику взяти участь у судовому засіданні, призначеному у цій справі для продовження її розгляду по суті на 26.09.2024 року о 12:00 год., у режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення ВКЗ ДП «Центр судових сервісів» із застосуванням електронного підпису за вебадресою: https://vkz.court.gov.ua.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 26.09.2024 року, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 , подане через представника ОСОБА_1., про долучення до матеріалів цієї справи документів. Долучити до матеріалів цієї справи розрахунок середньої заробітної плати за період з 01.06.2024 року по 26.09.2024 року за час затримки розрахунку відповідачем Державним податковим університетом при звільненні ОСОБА_1 ..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 26.09.2024 року провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим Сколівським районним судом Львівської області (головуюча - суддя Курницька В.Я.) за результатами вирішення цивільної справи за єдиним унікальним номером 453/1069/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного податкового університету про визнання незаконними та скасування наказу про переведення на посаду, наказу про застосування дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення за прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 05.02.2026 року провадження у цій справі поновлено. Визначено місце, дату та час судового засідання для продовження розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 05.03.2026 року, 12:00 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 04.03.2026 року, задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про проведення усіх судових засідань у цій справі у режимі відеоконференції та задоволено заяву відповідача Державного податкового університету, подану через представника Берестеня В.В., про проведення судового засідання у цій справі у режимі відеоконференції. Надано можливість позивачці ОСОБА_1 та її уповноваженим представникам брати участь у всіх судових засіданнях, а представнику відповідача Державного податкового університету Берестеню В.В. взяти участь у судовому засіданні, призначеному у цій справі для продовження її розгляду по суті на 05.03.2026 року о 12:00 год., у режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення ВКЗ ДП «Центр судових сервісів» із застосуванням електронного підпису за вебадресою: https://vkz.court.gov.ua.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 05.03.2026 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача Державного податкового університету, поданої через представника Берестеня В.В., про закриття провадження у цій справі підставі пункту 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 05.03.2026 року, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, заяву позивачки ОСОБА_1 про зміну предмета та підстав позову залишено без розгляду на підставі ч. 2 ст. 222 ЦПК України як таку, що подана з порушенням встановлено строку й не на відповідній стадії судового провадження.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 05.03.2026 року, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача Державного податкового університету, заявленого через представника Берестеня В.В., про продовження перерви у такому судовому засіданні з розгляду цієї справи по суті.

Сторони щоразу належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначених судових засідань по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження.

Інші процесуальні дії у цій справі Сколівським районним судом Львівської області не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін цієї справи на відповідних етапах були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Відповідно до частин 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами трудового характеру, а також причетність до порушення таких її прав відповідача Державного податкового університету, встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , реалізовуючи свій намір щодо оскарження наказів про застосування щодо неї дисциплінарного стягнення та про її звільнення, 30.06.2024 року звернулася у Сколівський районний суд Львівської області із позовною заявою до відповідача Державного податкового університету про визнання незаконними та скасування наказу про переведення на посаду, наказу про застосування дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення за прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (копія міститься у справі, том 1, а. с. 83-89), в якій, з-поміж іншого, просила: - визнати незаконними та скасувати накази в. о директора відповідача Державного податкового університету Серебрянського Д.М. від 30.05.2024 року за № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 » та від 31.05.2024 року за № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; - визнати протиправними дії відповідача Державного податкового університету щодо розгляду її заяв від 07.05.2024 року та від 14.05.2024 року при вирішенні питання про надання їй як особі з інвалідністю, відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки», невикористаної щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік у кількості п`ятдесят шість календарних днів та визнання незаконною відмов відповідача Державного податкового університету видати наказ про надання з 07.05.2024 року та з 14.05.2024 року їй невикористаної щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік у кількості п`ятдесят шість календарних днів як особі з інвалідністю, на підставі її ж заяв від 07.05.2024 року та від 14.05.2024 року; - визнати незаконною відмову відповідача Державного податкового університету у наданні їй невикористаної щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік у кількості п`ятдесят шість календарних днів як особі з інвалідністю та встановити зобов`язання відповідачеві Державному податковому університету повторно розглянути її заяву від 07.05.2024 року та від 14.05.2024 року про надання невикористаної щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік у кількості п`ятдесят шість календарних днів як особі з інвалідністю; - поновити її на займаній посаді; - стягнути з відповідача Державного податкового університету на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2024 року по дату ухвалення судового рішення у справі, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області (головуюча - суддя Курницька В.Я.) від 17.01.2025 року за єдиним унікальним номером справи 453/1069/24, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасувати наказ Державного податкового університету від 10.05.2024 року № 158-к «Про переведення», яким переведено ОСОБА_1 , професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету з 13.05.2024 року. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного податкового університету від 30.05.2024 року № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 », відповідно до якого за порушення трудової дисципліни застосовано до ОСОБА_1 , професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету, згідно з пунктом 2 ст. 147 КЗпП України, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин). Визнано незаконним та скасовано наказ Державного податкового університету від 31.05.2024 року № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого звільнено ОСОБА_1 , професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету 31.05.2024 року за прогул без поважної причини, за пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді. Стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2024 року по 17.01.2025 року у сумі 148 603 грн. 95 коп.. Стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 1 500 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. В задовленні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (копія міститься у справі, том 2, а. с. 1-15).

Постановою Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ (головуюча - суддя Крайник Н.П., судді: Левик Я.А., Шандра М.М.) від 19.12.2025 року за єдиним унікальним номером справи 453/1069/24, апеляційну скаргу Державного податкового університету задоволено частково. Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17.01.2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Державного податкового університету від 10.05.2024 року № 158-к «Про переведення» скасовано та в цій частині ухвалено нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17.01.2025 року в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді змінено та викладено його в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету з 31.05.2024 року». В решті рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17.01.2025 року залишено без змін (копія міститься у справі, том 2, а. с. 16-22).

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В.В. від 26.01.2026 року за єдиним унікальним номером справи 453/1069/24, повернуто касаційну скаргу Державного податкового університету, подану через представника - адвоката Поліщука А.Р., на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17.01.2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19.12.2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету про визнання незаконним та скасування наказу про переведення на посаду, наказу про застосування дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення за прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (примірник з ЄДРСР міститься у справі, том 2, а. с. 64-65).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (суддя-доповідач Литвиненко І. В., судді Грушицький А.І., Петров Є.В.) від 16.02.2026 року за єдиним унікальним номером справи 453/1069/24, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного податкового університету на постанову Львівського апеляційного суду від 19.12.2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету про визнання незаконним та скасування наказу про переведення на посаду, наказу про застосування дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення за прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (примірник з ЄДРСР міститься у справі, том 2, а. с. 66-68).

Отож, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17.01.2025 року, з урахуванням змін, внесених до нього постановою Львівського апеляційного суду від 19.12.2025 року, за єдиним унікальним номером справи 453/1069/24, котрим, з-поміж іншого, позивачку ОСОБА_1 поновлено на посаді професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету з 31.05.2024 року, та стягнуто на її користь з відповідача Державного податкового університету середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2024 року по 17.01.2025 року у сумі 148 603 грн. 95 коп., а також 1 500 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, набрало законної сили 19.12.2025 року та підлягає виконанню.

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.

До спірних правовідносин трудового характеру, котрі виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» й релевантні правові позиції Верховного Суду.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України, котре не може бути обмежено в умовах воєнного або надзвичайного стану, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що викладені в рішенні від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2. пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24.12.2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 36 КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору, у тому числі й розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗПП України).

Так, відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені у ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (ч. 1 ст. 47 КЗпП України).

За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений у ч. 1 цієї статті (положення частин 1, 2 ст. 117 КЗпП України).

У постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі за єдиним унікальним номером 6-2912цс16, виклдаено правову позицію, від котрої, станом на сьогодні, не відсутпив й Верховний Суд, за змістом котрої за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за ст. 117 КЗпП України так і за ст. 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності, про що висновано у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 761/42030/21.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи.

Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів сторін у цій справі, суд вважає за необхідне у першу чергу наголосити, що статус звільненого працівника має лише та особа, з якою офіційно припинено трудовий договір (розірвано трудові відносини) за однією з підстав, визначених у ст. 36 КЗпП України. При цьому, останнім днем роботи є дата звільнення, коли роботодавець зобов`язаний видати наказ, трудову книжку (або копію наказу) та провести повний розрахунок, включаючи виплату заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, у строки, визначені у ст. 116 КЗпП України.

Відтак, виходячи з того, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, усіх сум, належних до сплати виключно звільненому працівнику, суд приймає до уваги, що ухвалення Сколівським районним судом Львівської області 17.01.2025 року рішення за єдиним унікальним номером справи 453/1069/24, котре 19.12.2025 року набрало законної сили та котрим з урахуванням змін, внесених до нього постановою Львівського апеляційного суду від 19.12.2025 року, з-поміж іншого, визнані незаконними та скасовані накази в. о директора відповідача Державного податкового університету Серебрянського Д.М. від 30.05.2024 року за № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 » та від 31.05.2024 року за № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 », а позивачку ОСОБА_1 поновлено на посаді професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету з 31.05.2024 року, та стягнуто на її користь з відповідача Державного податкового університету на підставі ст. 235 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2024 року по 17.01.2025 року у сумі 148 603 грн. 95 коп., повернуло позивачку ОСОБА_1 до попереднього стану, за яким вона не вважається звільненим працівником та втратила такий статус, що, своєю чергою, повністю виключає підстави для можливості застосування щодо неї наслідків, наведених у статтях 116, 117 КЗпП України, оскільки саме звільнення працівника є підставою виникнення обов`язку роботодавця здійснити розрахунок при звільненні та настання відповідальності за затримку такого.

Іншими словами, встановлення судом такої обставини як поновлення позивачки ОСОБА_1 на займаній посаді у зв`язку із незаконним звільненням та присудження їй до стягнення з Державного податкового університету на підставі ст. 235 КЗпП України середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є безумовною підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні пред`явленої нею позовної вимоги до Державного податкового університету про стягнення на підставі ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при відповідному звільненні.

Своєю чергою, пред`явлена ОСОБА_1 позовна вимога про стягнення на її користь з Державного податкового університету 5 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної у зв`язку із невиплатою усіх сум, що належали їй при звільненні, є похідною від вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при її звільненні, й відмова у задоволенні такої вимоги має наслідком також відмову у задоволенні похідної від неї вимоги про стягнення моральної шкоди.

Згідно пункту 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень - обов?язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов?язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У випадку розгляду справи присяжними у своєму зверненні до присяжних суддя повинен чітко пояснити факти та питання, які присяжні повинні вирішити.

Європейський Суд з прав людини вказав, що пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, § 23).

Саме тому, суд не відповідатиме на аргументи позивачки ОСОБА_1 , зокрема, на ті, що пов`язані з невиконанням/неналежним виконанням відповідачем Державним податковим університетом ухваленого Сколівським районним судом Львівської області 17.01.2025 року рішення за єдиним унікальним номером справи 453/1069/24, котре 19.12.2025 року набрало законної сили, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі аргументи позивачки ОСОБА_1 не стосуються предмету цього спору через те, що виходять за рамки доказування в межах пред`явленої нею до Державного податкового університету вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Згідно з частинами 1, 2 і 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак понесені позивачкою судові витрати у виді справляння судового збору залишити за нею.

Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення у Сколівський районний суд Львівської області вищевказаної позовної заяви, у загальному розмірі 5 309 грн. 88 коп., з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, і підтверджуються квитанцією про сплату АТ «ТАСКОМБАНК» від 23.06.2024 року за № 8967-2598-8593-2575 (копія міститься у справі, том 1, а. с. 65), слід здійснити у порядку, визначеному у ст. 141 ЦПК України, та, з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, слід покласти на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто залишити за позивачкою ОСОБА_1 у повному обсязі.

Доказів понесення сторонами у справі інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачкою ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Сторони у справі, на відповідній стадії судового провадження, на виконання вимог ч. 1 ст. 246 ЦПК України, не зробили заяв про неможливість подання до завершення розгляду цієї справи доказів на понесення інших судових витрат, зокрема пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а тому питання про розподіл таких витрат може бути вирішене у спосіб ухвалення судом додаткового рішення.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 246-247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного податкового університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, - відмовити у повному обсязі.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.

Відповідач: Державний податковий університет, код у ; місцезнаходження юридичної особи: вул. Університетська, 31, м. Ірпінь, Бучанський район, Київська область, 08201; адреса електронної пошти: ; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.

Повне рішення суду складено: 09 березня 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН