ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Чернівці Справа № 713/2664/24

Провадження №22-ц/822/336/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,

за участю секретаря судового засідання: Паучек І. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Стадник Ігор Петрович, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2025 року, головуючий у І-й інстанції Осокін А. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у липні 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення.

Позов обґрунтований тим, що у провадженні Вижницького районного суду перебувало кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 16 лютого 2021 року за №0000009 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст.125 КК України та за ч.1 ст.126 КК України. У вказаному кримінальному провадженні позивач ОСОБА_1 був визнаний потерпілим.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 лютого 2024 року вказане кримінальне провадження закрито та ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, отже, дана підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Вказував на те, що факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність в діях ОСОБА_3 складу злочину, який йому інкриміновано.

Спричинені позивачу тілесні ушкодження потягли необхідність тривалог,о в тому числі стаціонарного лікування, та придбання ліків та лікарських засобів на суму 12 018, 97 грн. Крім того, він вимушений був за свої кошти їздити до поліції, до судово-медичного експерта, КМП «Вижницька ЦРЛ», в м. Чернівці до ОКНП, Чернівецьку ОКЛ та до Вижницького районного суду, для чого брав автомобіль своєї матері, та витратив на пальне 9071,59 грн, тому загальний розмір матеріальних збитків складає 21 090,56 грн.

Крім того, йому було завдано моральну шкоду, яка полягала у фізичному болі і душевних стражданнях, які він отримав внаслідок тілесних ушкоджень, які були спричинені йому відповідачем.

Просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 21 090,56 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 під час експертизи було виявлено наступні тілесні ушкодження: кісточковий перелом правої гомілки з підвивихом ступні назовні і назад, рана носа, крововилив повік, носа. Разом з тим, доказів того, що вказані тілесні ушкодження чи частина з них були спричинені ОСОБА_1 саме відповідачем ОСОБА_2 до матеріалів справи не додано та під час судового засідання встановлено не було.

Позивачем не додано до позову вироку суду чи іншого процесуального документу, яким встановлена винуватість відповідача у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, та яким підтверджено обставини вчинення саме відповідачем інкримінованого кримінального правопорушення, в т. ч. і підтверджено характер і кількість тілесних ушкоджень, які були чи могли бути спричинені відповідачем позивачу ОСОБА_1 , про які він вказує у позові.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Посилається на невідповідність викладених в рішенні висновків матеріалам та обставинам справи, а також неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Вказує на те, що Вижницьким районним судом Чернівецької області розглядалося кримінальне провадження № 0000009 від 16 лютого 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинене групою осіб, без попередньої змови між собою, та ч. 1 ст.126 КК України - умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 ним було заподіяно позивачу тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу повік, носа, рани носа, перелому спинки та стінок кісток носу зі зміщенням.

Спричинені мені тілесні ушкодження потягли за собою необхідність тривалого, у тому числі стаціонарного, лікування та відновлення стану здоров`я позивача.

Моральна шкода полягає у моральних переживаннях у зв`язку із спричиненням позивачу тілесних ушкоджень, фізичному болю та душевних стражданнях, у відчутті постійної тривоги та неспокою. Він пережив дуже сильний стрес, було втрачено душевний спокій, порушено його нормальний спосіб життя.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вижницького районного суду від 29 лютого 2024 року по справі №713/460/22 кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 16.02.2021 за №0000009 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст.126 КК України та за підтриманим потерпілим обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 28, ч. 2. ст.125 КК України, в якому потерпілим є позивач ОСОБА_1 , закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

З додаткового висновку експерта № 30 від 21.05.2021 вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Вижницькій ЦРЛ з 26.02.2021 по 22.02.2021 з діагнозом: закритий кісточковий перелом правої гомілки з підвивихом ступні назовні і назад, рана носа, крововилив повік, носа. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу повік, носа, рани носа, перелому спинки та стінок кісток носу зі зміщенням могло виникнути в результаті одноразової травмуючої дії твердим тупим предметом або удару об такий, в строк та при обставинах, викладених у постанові, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Тілесні ушкодження у вигляді закритого трьохкісточкового перелому з підвивихом ступні назовні і назад могли виникнути в результаті дії твердих предметів або удару об такі, в строк та при обставинах, викладених у постанові і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_1 , могли виникнути від не менш двох травмуючих дій.

Не виключено утворення тілесних ушкоджень, а саме: рвана рана носа, крововилив повік, носа, перелом кісток носа внаслідок нанесення йому ударів кулаками в обличчя.

Не виключено, що тілесні ушкодження, виявлені на обличчі ОСОБА_1 , могли виникнути внаслідок нанесення йому ударів кулаками почергово двома особами.

Малоймовірно, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_1 могли виникнути внаслідок нанесення ударів ногами однією особою в праву ногу.

Малоймовірно, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_1 могли виникнути внаслідок нанесення ударів ногами двома особами чи більше в праву ногу.

Найбільш ймовірно, що тілесне ушкодження правої ноги, а саме: закритий трьох кісточковий перелом правої гомілки з підвивихом ступні назовні і назад утворилися внаслідок удару з прискоренням у транспортний засіб під час його руху.

Утворення вищевказаних тілесних ушкоджень внаслідок падіння (багаторазового) з положення стоячи, як внаслідок надання тілу прискорення подальшим ударянням об тверду поверхню (каміння, асфальтне покриття, дерев`яна підлога, тощо), є малоймовірним.

Не виключено, що виявлені тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_1 , могли виникнути при обставинах, на які вказано у протоколі допиту потерпілого.

З виписки з медичної карти №624 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні у Вижницькій ЦРЛ з 16.02.2021 по 22.02.2021 з діагнозом «закритий трьоїкісточковий перелом правої гомілки з підвивихом ступні назовні та назад» та «забійна рана носу, крововилив повік, носу, алкогольне сп`яніння, реактивний набряк слизової м`якого піднебіння та пристінкового виливу».

З виписки з медичної карти №1697/108 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні у Вижницькій ЦРЛ з 23.02.2021 по 10.03.2021 з діагнозом «Закритий перелом нижньої третини правої малогомілкової кістки та медіальної кісточки правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, із розривом дистального міжгомілкового синдесмоза, та краєвим відривним переломом передньо-латеральної стінки правої великогомілкової кістки, із підвивихом правої стопи допереду та дозовні. Осаднення шкіри по медіальній поверхні правого гомілково-стопного суглоба. Закритий перелом кісток носа зі зміщенням. ВСД по змішаному типу».

З виписки з медичної карти №2114 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні у Вижницькій ЦРЛ з 29.06.2022 по 14.07.2022 з діагнозом «консолідовані МОС переломи нижньої медіальної третини правої малогомілкової кістки, кісточки та медіального епіметафізу великогомілкової кістки з діастазом «міжгомілкового синдесмозу. Післятравматичний деформуючий артроз правого гомілково-ступневого суглоба II CT. 3 контрактурою 110-130°. Післятравматична нейропатія правого малогомілкового нерва з легкими руховими та нейро-трофічними порушеннями» та з супутнім діагнозом «Вегето-судинна дистонія змішаного типу, перманентний перебіг з цефалгіями. Емоційно-лабільний органічний розлад. Двобічний адгезивний отит. Суб`єктивний вушний шум. Викривлення носової перегородки».

З копій квитанцій від 16.02.2021, 24.07.2021, 24.02.2021, 01.06.202129.06.2021, 12.02.2021, 30.04.2021, 11.05.2021, 20.04.2021, 16.06.2021, 30.04.2021, 13.02.2021,20.07.2021,11.05.2022, 27.01.2021, 14.12.2021, 10.02.2022, 15.02.2022, 16.12.2021, 23.12.2021 вбачається, що за купівлю пального (газ та бензин) було сплачено 9071,59 грн.

З копій квитанцій від 15.03.2021, 18.03.2021, 12.03.2021, 04.03.2021, 22.02.2021, квитанцій №RRN:14 (дату видачі неможливо прочитати), 24.02.2021, 26.02.2021, 03.03.2021, 23.02.2021, 02.03.2021, 10.04.2021 на суму 57 грн., 10.04.2021 на суму 102,98 грн., 28.02.2021, 16.07.2021 на суму 40 грн., 16.07.2021 на суму 80 грн., 18.08.2021, 07.09.2021, 26.08.2021, 16.07.2021, та повторно 16.07.2021, 21.02.2022, 03.03.2021, 27.02.2021, 02.03.2021, 10.03.2021, 27.02.2021, 26.06.2021, 18.06.2021, 11.07.2021, 11.07.2021, 17.06.2021, 22.04.2021, 21.03.2021, 18.02.2021,20.04.2021, 09.03.2021, 19.02.2021, 28.02.2021, 27.02.2021, 16.02.2021, 22.04.2021, 10.06.2021, вбачається, що за отримання ліків та лікарських засобів було сплачено 12 018, 97 грн.

З протоколу допиту потерпілого від 22.02.2021 та з додаткових протоколів допиту потерпілого від 31.03.2021 та від 11.05.2022 вбачається, що ОСОБА_2 15.02.2021 року, біля 22 год., спільно із іншою особою, перебуваючи біля приміщення магазину «Центральний», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, без попередньої змови між собою, в ході конфлікту з приводу законності пасажирських перевезень, який виник між ними та ОСОБА_1 , знявши з себе верхній одяг, оголивши верхню частину свого тіла, підійшов до ОСОБА_1 , схопив його за верхній одяг та несподівано наніс декілька ударів головою в ділянку носу, після чого продовжуючи свій протиправний умисел, наніс ще один удар кулаком в ділянку обличчя зліва, спричинивши своїми діями останньому тілесні ушкодження.

В подальшому, продовжуючи протиправні дії, ОСОБА_2 на спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, підійшов до ОСОБА_1 , з яким продовжив конфлікт, під час якого відштовхнув останнього від себе та умисно, протиправно, відкрито наніс один удар правою рукою в ділянку обличчя, після чого між останніми почалась штовханина, внаслідок якої вказана особа та ОСОБА_1 , не втримавшись на ногах, впали на землю, де ця особа нанесла ще декілька ударів руками ОСОБА_1 в різні частини тіла.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 17.02.2022, за участю ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 вказав на обставини подій, які мали місце 15.02.2021 за участю потерпілого, ОСОБА_2 та іншої особи, при цьому зазначена інформація є аналогічною до інформації, про яку ОСОБА_1 вказав під час його допиту як потерпілого.

З копії свідоцтва про реєстрацію т/з вбачається, що ОСОБА_5 є власником автомобіля марки «Міtsubishi ASX» н/з НОМЕР_1 .

З відеозапису вбачається, що невідома особа вночі взимку виходить на проїжджу частину та стрибає на автомобіль, який рухається назустріч.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.02.2024 у справі №713/460/22 кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 16.02.2021 за №0000009 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 126 КК України та за підтриманим потерпілим обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 28, ч.2. ст. 125 КК України, в якому потерпілим є позивач ОСОБА_1 , закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження.

Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.

Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин.

На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину.

До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.

Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є, зокрема, закінчення строків давності.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Виходячи з наведених роз`яснень, звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, оскільки кримінальна справа припиняється з нереабілітуючих для особи підстав.

Так, Верховний Суд у постанові від 02.12.2021, справа № 449/1689/19, наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

В ухвалі Вижницького районного суду від 29.02.2024 по справі №713/460/22 вказано, що після зміни обвинувачення ОСОБА_2 та його захисник адвокат Стратій М. В. в судому засіданні подав клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченнями строків давності. ОСОБА_2 вказав, що визнає себе винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті. Та провадження відносно себе як за ч.1 ст.126 КК України, так і за ч.1 ст. 28, ч. 2 ст.125 КК України просив закрити на підставі ст. 49 КК України.

Отже, відповідач ОСОБА_2 був обізнаний щодо характеру прийняття відповідного процесуального рішення суду, зокрема те, що підстави прийняття такого рішення суду мають нереабілітуючий характер, і висловив свою згоду на таке закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави.

У разі, якщо вказана особа вважала себе невинуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, він не був позбавлений права на доведення своєї невинуватості в суді шляхом прийняття судом виправдувального вироку.

Подання клопотання про закриття кримінального провадження за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є правом обвинуваченого, однак це не спростовує нереабілітуючий характер відповідної підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №398/571/15, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими».

За таких обставин, з огляду на закриття кримінального провадження щодо відповідача, доведення його вини у заподіянні шкоди має відбуватися на загальних підставах, встановлених ст. 1166 ЦК України, за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди.

Відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

У силу положень статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди.

На підтвердження заподіяння відповідачкою шкоди представником позивачки надано до суду: висновок експерта №30 від 21.05.2021, виписку з медичної карти №624, виписку з медичної карти №1697/108, виписку з медичної карти №2114, а також фіскальні чеки на придбання ліків та лікарських засобів у загальному розмірі 12 081,97 грн та фіскальні чеки на придбання пального у загальному розмірі 9071,59 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалою Вижницького районного суду від 29.02.2024 по справі №713/460/22 встановлено вину ОСОБА_2 у завданні шкоди позивачу ОСОБА_1 та матеріалами справи підтверджується наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, яка спричинена позивачу.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, колегія суддів вважає, що позивачем доведено заподіяння майнової шкоди у розмірі 12 081,97 грн, які позивач витратив на ліки та лікарські засоби, що підтверджується фіскальними чеками, однак заявлена позивачем матеріальна шкода у розмірі 9071,59 грн на придбання пального не підлягає до задоволення, оскільки не доведено необхідність понесення таких витрат та те, що ці витрати понесені саме у зв`язку з діями відповідача.

Щодо відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано презумпцію його вини у настанні негативних наслідків щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Моральна шкода може полягати, як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості».

Отже, аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З наявних в матеріалах доказах вбачається, що позивачем доведено нанесення йому моральної шкоди саме відповідачем.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої палати Верховного суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні розміру моральної шкоди суд повинен враховувати ступінь моральних страждань та переживань позивача/потерпілої, яких вона зазнала у зв`язку із завданими їй тілесними ушкодженнями, лікуванням внаслідок протиправних дій з боку відповідача/ обвинуваченого.

Оскільки потерпілий був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, втратив душевну рівновагу і спокій, а також поніс інші душевні та психологічні страждання, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів вважає обґрунтованим та доведеним розмір моральної шкоди визначити у сумі 20 000 грн, який підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи, що шкода завдана спільними діями кількох осіб, а потерпілий має право вимагати компенсацію з усіх завдавачів шкоди разом або з будь-кого з них окремо, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з регресним позовом до інших завдавачів шкоди для стягнення їхньої частки.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та дають підстави за результатом апеляційного перегляду скасувати рішення суду про відмову в позові та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 12 018,97 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн, завдані кримінальним правопорушенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1816,80 грн.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 807,46 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Стадник Ігор Петрович, задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 12 018 гривень 97 копійок, моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, що разом становить 32 018 гривень 97 копійок.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати зі сплати судового збору, понесених в суді першої та апеляційної інстанції, в сумі 807 гривень 46 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 06 березня 2026 року.

Суддя- доповідач І. М. Литвинюк

Судді: І. Н. Лисак

І. Б. Перепелюк