ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Чернівці Справа № 727/15717/25

Провадження №22-ц/822/419/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,

за участю секретаря судового засідання: Паучек І. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Никифорак Володимир Михайлович, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 січня 2026 року, головуючий у І-й інстанції Калмикова Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козлова Н. В., АТ «Сенс Банк», ОСОБА_4 , про витребування майна

12 січня 2026 року представник позивача ОСОБА_5 через підсистему «Електронний суд» подала заяву про забезпечення позову.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову посилалася на те, що у власності ОСОБА_1 , на підставі рішення господарського суду Чернівецької області від 19 листопада 2007 року у справі № 4/166, перебували дві двокімнатні квартири в будинку по АДРЕСА_1 , а саме: квартира АДРЕСА_2 площею 77,00 кв.м, в тому числі житловою площею 32,40 кв.м.

17 березня 2008 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк» укладений нотаріально посвідчений Іпотечний договір № 800003360, на умовах якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 в рахунок забезпечення виконання ОСОБА_4 грошових зобов`язань з повернення кредиту по Кредитному договору № 800003360 від 17 березня 2008 року.

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 12 серпня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінив найменування на АТ «Сенс Банк», про що 31 листопада 2022 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

09 лютого 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Козловою Н.В. було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 за АТ «Альфа - Банк» згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56602367 від 12 лютого 2021 року, номер запису про право власності: 40538428, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, за вартістю 1 093 790 грн.

Також 09 лютого 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Козловою Н. В. було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за АТ «Альфа-Банк» згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56602809 від 12 лютого 2021 року, номер запису про право власності: 40538767, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, за вартістю 1 136 597 грн.

Позивач у період до 09 лютого 2021 року не отримував від іпотекодержателя АТ «Альфа-Банк» (після зміни найменування АТ «Сенс Банк») жодних повідомлень, вимог про погашення забезпечених іпотекою майна позивача зобов`язань ОСОБА_4 , про оцінку предметів іпотеки чи отримання доступу до квартир для здійснення оцінки.

В подальшому, 24 травня 2021 року АТ «Альфа-Банк» (після зміни найменування АТ «Сенс Банк») здійснив відчуження належних позивачу квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 іншим особам без згоди та відома позивача.

Предметом позову є витребування об`єктів нерухомого майна, розташованих у будинку АДРЕСА_1 : квартири АДРЕСА_3 загальною площею 74,10 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності на яку на даний час зареєстровано за ОСОБА_2 , та квартири АДРЕСА_6 загальною площею 77,00 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності на яку на даний час зареєстровано за ОСОБА_3 .

Після незаконної державної реєстрації права власності на спірні квартири за іпотекодержателем, зазначене майно було відчужене на користь третіх осіб, які в подальшому набули статусу відповідачів у даній справі.

Станом на момент подання цієї заяви право власності на спірні квартири зареєстровано за відповідачами, які відповідно до чинного законодавства не обмежені у праві розпорядження нерухомим майном та можуть у будь-який момент вчинити дії, спрямовані на повторне відчуження квартир, передачу їх у заставу або іпотеку, внесення до статутного капіталу юридичних осіб або поділ, об`єднання або іншу зміну правового статусу об`єктів.

Вчинення таких дій призведе до появи нових набувачів та об`єктивно унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову, що суперечить завданню цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушеного права власності.

Просив забезпечити позов шляхом заборони вчинення дій, пов`язаних з переходом, зміною або припиненням права власності на квартиру АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, та на квартиру АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, та квартири АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, у тому числі дії щодо відчуження, обтяження, поділу, об`єднання або будь-якої зміни правового статусу зазначених об`єктів нерухомого майна до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти будь-які дії щодо розпорядження належною ОСОБА_2 квартирою під АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а саме укладати будь-які договори щодо її відчуження, проводити реєстрацію та перереєстрацію права власності - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі у межах ціни позову.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вчиняти будь-які дії щодо розпорядження належною ОСОБА_3 квартирою під АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а саме укладати будь-які договори щодо її відчуження, проводити реєстрацію та перереєстрацію права власності - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі у межах ціни позову.

В іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Посилається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою і такою, що порушує основоположні принципи права власності.

Зазначає, що відсутні докази реальної загрози невиконання рішення суду, заходи забезпечення позову є непропорційними заявленим вимогам, ухвала суду постановлена без повідомлення відповідачів і без надання можливості надати заперечення, вид забезпечення позову не відповідає предмету спору.

У відзиві представник позивача ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що відповідачі не спростували факт існування вірогідності того, що вони можуть вільно та на власний розсуд здійснювати правомочності володіння та користування, розпорядження вказаним майном, що може призвести до безконтрольного збільшення кола осіб, які можуть претендувати на спірне майно, що не лише ускладнить, але й зробить неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Предметом позову у даній справі є витребування з чужого незаконного володіння конкретно визначених об`єктів нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 , які, за твердженням позивача, вибули з його власності поза його волею внаслідок незаконного позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого відчуження третім особам.

За таких обставин єдиною реальною загрозою ефективному захисту порушеного права є можливість подальшого розпорядження відповідачами спірними квартирами, зокрема шляхом: повторного відчуження, обтяження іпотекою чи заставою, зміни правового статусу об`єктів або їх поділу, що призведе до появи нових набувачів та об`єктивно унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Саме тому обраний судом захід забезпечення позову безпосередньо пов`язаний з предметом позову, оскільки спрямований виключно на тимчасове збереження правового статусу спірних квартир до ухвалення рішення суду.

Застосована заборона відчуження та реєстраційних дій не втручається у володіння чи користування майном, а лише унеможливлює зміну суб`єкта права власності або появу нових обтяжень на час розгляду справи.

Тобто такий захід не створює для відповідачів надмірного тягаря, не позбавляє їх правомочностей володіння та користування, не має наслідком фактичне вилучення майна.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 334/6521/19.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки це є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування майна.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, позивач посилався на можливість вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження спірного майна іншим особам, що в свою чергу, унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Предметом позову, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, є витребування наступних об`єктів нерухомого майна, розташованих у будинку АДРЕСА_1 , а саме квартири АДРЕСА_3 загальною площею 74,10 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності на яку на даний час зареєстровано за ОСОБА_2 , та квартири АДРЕСА_6 загальною площею 77,00 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності на яку на даний час зареєстровано за ОСОБА_3 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову за своїм змістом відповідає вимогам статті 151 ЦПК України і відповідає суті інституту забезпечення позову, як гарантії дотримання прав позивача в разі ухвалення судом рішення на його користь.

Враховуючи, те, що предметом позову є вимога про витребування з чужого незаконного володіння спірного майна, які належали позивачу на праві власності та набуті відповідачами на підставі договорів купівлі продажу, припущення позивача про те, що невжиття заходів щодо спірного майна може істотно ускладнити чи унеможливити ефективне поновлення його порушених прав та інтересів, за захистом яких вона звернулась до суду, узгоджується зі змістом статей 149, 150 ЦПК України.

Крім того, судом не встановлено, а відповідачами не доведено, що звернення позивача із заявою про забезпечення позову спрямоване на зловживання ним своїми правами.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти дії щодо розпорядження спірним майном відповідає вимогам співмірності, розумності та збалансованості інтересів сторін.

Заходи до забезпечення позову у даній справі застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду, їх незастосування може призвести до того, що право позивача не буде захищено навіть у разі задоволення позову, в той час як застосування заходів забезпечення позову може цьому завадити.

Виходячи з викладеного, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у володінні власників, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про правомірність застосування судом першої інстанції вказаних заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних та достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення суду, є безпідставними, оскільки цивільний процесуальний закон запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, а щоб гарантувати його виконання, застосовуються заходи забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не підлягає дослідженню, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом вирішення судом під час розгляду спору по суті.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду постановлена без повідомлення відповідачів і без надання можливості надати заперечення, оскільки відповідно до вимог частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Інші наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Никифорак Володимир Михайлович, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 05 березня 2026 року.

Суддя-доповідач І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк