Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд м. Кривого Рогу у складі: головуючого судді Феняка О.Р., за участю секретаря судового засідання Луценко А.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Луценка С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше, матеріальної допомоги на оздоровлення, заохочення з нагоди ювілею, компенсацію (середній заробіток), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 11.11.2025 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства. «Українська залізниця» 297245,07 грн., з яких: 244 728,90 грн. одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше (дев`ять середньомісячних заробітків); 19 146,50 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення за період 2023-2025 роки (включно); 4422,50 грн заохочення з нагоди ювілею; компенсацію (середній заробіток) без утримання з цієї суми податків та зборів за час затримки розрахунку при звільнення з 30.09.2025 по день винесення судом рішення, але не більш ніж за шість місяців, виходячи з розміру 673,19 грн. середнього заробітку.

Вимоги позивача обґрунтовуються тим, що ОСОБА_2 з 13.03.1985 відповідно до наказу №220 від 13.03.1985 прийнятий на роботу до відповідача на посаду учня провідника пасажирського вагону, 21.05.1985 відповідно до наказу №479 від 20.05.1985 переведений провідником пасажирського вагону, 04.08.2023 звільнений з посади провідника пасажирського вагону виробничого підрозділу «Криворізька пасажирська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України, відповідно до наказу №736/ОС від 29.09.2025. Позивач на момент подання позову є членом Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України. 10.09.2025 позивач звернувся до відповідача з заявою «Про звільнення, виплату одноразової матеріальної допомоги, виплату додаткової матеріальної допомоги, виплату всіх належних сум». 29.09.2025 відповідач видав наказ №736/ОС від 29.09.2025 про припинення трудового договору (контракту) щодо звільнення позивача у зв`язку виходу на пенсію та виплату позивачу дев`ять середньомісячних заробітків. 22.10.2025 відповідач своєю довідкою №56/ПКВЧ-9 повідомив позивача, що матеріальна допомога на оздоровлення за період 2023-2025 роки не виплачувалась або виплачувалась не у повному розмірі. 22.10.2025 відповідач довідкою №57/ПКВЧ-9 повідомив позивача що одноразове заохочення працівника за бездоганну працю на залізничному транспорті, сумлінне виконання обов`язків та у зв`язку з 60-річчям з дня народження виплата грошової премії у розмірі 50% посадового окладу (згідно колективного договору). 22.10.2025 відповідач повідомив своїми бухгалтерськими розрахунками повідомив, що нарахована матеріальна допомога у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі 5 середньомісячних окладів нарахована у розмірі 135960,50 грн., та додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю в розмірі 4 середньомісячні заробітки нарахована у розмірі 108768,40 грн. Всього 9 середньомісячні заробітки в сумі 244728,90 грн. Відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Позивач вказує, що відповідач не має права в односторонньому порядку змінювати текст Колективного договору та змінювати розмір оплати праці, що погіршують умови, встановлені в колективному договорі, чи на власний розсуд встановлювати строки виплат заробітної плати. Відповідач (роботодавець) не проводив конференції трудового колективу щодо внесення змін/доповнень до Галузевої угоди та Колективного договору Криворізької вагонної дільниці, відповідно до вимог п.1.3 Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці та ст..13 Закону України «Про колективні договори і угоди». Відповідач не проводив повідомної реєстрації змін/доповнень до Колективного договору відповідно до вимог статті 15 КЗпП України, статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» та Постанови КМУ від 13.02.2013 №115 «Про порядок повідомної реєстрації галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод, колективних договорів». Відповідач (роботодавець) не повідомляв позивача про внесення змін/доповнень до колективних договорів, відповідно до вимог ч.8 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди». На підставі вказаного позивач вважає, що відповідач не має права змінювати/доповнювати текст Галузевої угоди та Колективного договору в односторонньому порядку.

Відповідно до п.3.2.21 Галузевої угоди на 2002-2006 роки, якає чинна на цей час, п.3.1.15 Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці на 2011 рік, який є чинним на цей час (пролонговані відповідно до ст.9 ЗУ «Про колективні договори і угоди»), при звільненні працівника уперше у зв`язку з виходом на пенсію йому виплачується одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи в галузі та виплачується додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті. На підставі вказаного підлягає стягненню з відповідача на користь позивача матеріальна допомога при звільнені працівника на пенсію вперше 9 середньомісячних заробітків у сумі 244728,90 грн.

Відповідно до п.3.1.13 Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці «При кожному надані працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з Положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги». Згідно розрахунку недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення на 2023-2025 роки загальна сума невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення складає 19140,50 грн., з яких: 6700 грн. невиплачена сума матеріальної допомоги за 2023 рік; 7100 грн. - невиплачена сума матеріальної допомоги за 2024 рік; 5346,50 грн. - невиплачена сума матеріальної допомоги за 2025 рік.

22.12.2025 до суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких він акцентував увагу суду, що позовні вимоги стосовно стягнення 4422,50 грн., як заохочення позивача з нагоди ювілею, відповідно до вимог п.5.1.8 Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці містить два абзаци, перший з яких стосується працівників, а другий пенсіонерів. Враховуючи, що право позивача на вказану виплату виникло в період, коли позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, то правильним є застосування першого абзацу п.5.1.8 Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці.

23.01.2026 представником позивача Федоренком В.Г. подано заяву про часткову відмову позовної вимоги в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача коштів, відмовившись від них в частині утримання з цієї суми податків та зборів.

23.01.2026 та 25.02.2026 до суду від представника позивача Федоренка В.Г. надійшли додаткові пояснення щодо обґрунтованого розрахунку суми компенсації (середнього заробітку) за час затримки повного розрахунку зі звільненим працівником.

Ухвалою суду від 20.11.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, 18.12.2025 представником відповідача АТ «Українська залізниця» - Луценко С.А. подано відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію наступним.

Згідно наказу від 29.09.2025 №736/ос позивача було звільнено з підстав ст.38 КЗпП України з виплатою одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше, відповідно до п.3.1.15 Колективного договору у розмірі 5 середньомісячних заробітків, додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю у розмірі 4 середньомісячних заробітків з урахуванням рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 №Ц54-90 Ком.т. Виплату провести відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 Ц-82/63 Ком.т. Наказ від 29.09.2025 №736/ос про звільнення позивачем не оскаржено. Зазначені в наказі про звільнення протоколи Правління АТ «Укрзалізниця» про нарахування та відстрочку виплат матеріальної допомоги позивачем не оскаржено. Згідно ст.7 Закону України «Про функціонування єдиної транспортної системи України в особливий період» фінансування заходів щодо підготовки функціонування транспорту в особливий період здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів. Матеріально-технічне забезпечення єдиної транспортної системи України в особливий період здійснюється за рахунок державних резервів, які створюються і утримуються на підприємствах (об`єднаннях), в установах та організаціях, що входять до сфери управління центрального органу виконавчої власди, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, а також підприємств (об`єднань), установ і організацій як транспорту, так і тих, діяльність яких пов`язана з будівництвом та експлуатацією транспортних комунікацій незалежно від форм власності. Розпорядженням КМУ від 24.02.2022 №181-р затверджено план запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні. Пунктом 24 зазначеного плану на період воєнного стану визначено такий захід як забезпечення живучості (інституційної спроможності та фінансової стабільності) АТ «Укрзалізниця» як головного об`єкта національної економіки у сфері залізничної логістики для безперебійного функціонування в умовах воєнного стану та виконання завдань і замовлень органів державної влади та органів військового управління, зокрема надання товариству державного фінансування для забезпечення фінансової ліквідності та спроможності виконання завдань і замовлень органів державної влади та органів військового управління. Розпорядженням КМУ від 03.03.2022 №193 з метою забезпечення належного функціонування АТ «Укрзалізниця» виділено кошти з резервного фонду державного бюджету. Враховуючи, що позивачем не визначено суму майнових втрат за несвоєчасний розрахунок при звільненні і неможливо встановити співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, просив у задоволені позову відмовити.

29.12.2025 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 в якій він акцентував увагу суду, що додаткова матеріальна допомога за багаторічну сумлінну працю на залізничному транспорті з нагоди ювілею, яке передбачене п.5.1.8. Колективного Договору виплачується з урахуванням вимог Положення про одноразове заохочення (преміювання) за виконання особливо важливих завдань та заохочення (преміювання), не пов`язане з виробничою діяльністю (до ювілейних дат та інше) працівників Криворізької пасажирської вагонної дільниці від 25.03.2011 Додаток №3, відповідно до п.1.3. якого преміювання за виконання особливо важливих завдань проводяться згідно з наказом начальника залізниці, який оформлюється на підставі подання начальників служб, відокремлених структурних підрозділів, структурних підрозділів, приписаних на фінансове забезпечення до господарської служби, погодженого з відповідним профспілковим органом. Згідно до п.2.1. Положення заохочення, що не пов`язане з виробничою діяльністю залізниці проводяться згідно з наказом начальника залізниці, служби, відокремленого структурного підрозділу залізниці відповідно до номенклатури посади працівника який заохочується.

В судовому засіданні представник позивача Федоренко В.Г. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Луценко С.А. просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 13.03.1985 по 29.09.2025 працював в АТ «Укрзалізниця» на посаді учня провідника пасажирського вагону в період з 13.03.1985 по 20.05.1985, а з 21.05.1985 по 29.09.2025 на посаді провідника пасажирського вагону.

29.09.2025 позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку з досягненням пенсійного віку згідно наказу №736/ос від 29.09.2025. В зазначеному наказі передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше, відповідно до п.3.1.15 Колективного договору у розмірі 5,0 середньомісячних заробітків; додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю в розмірі 4,0 середньомісячних заробітків з урахуванням рішення правління від 24.10.2022 (витяг з протоколу №Ц-54/90 Ком.т.). Виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 (витяг з протоколу № Ц-82/63 Ком.т.).

Згідно наказу (розпорядження) №111 від 24.03.2023 позивачу надавалася відпустка з 20.04.2023 по 13.05.2023.

Згідно наказу (розпорядження) №37 від 26.01.2024 позивачу надавалася відпустка з 15.02.2024 по 09.03.2024.

Згідно наказу (розпорядження) №37 від 31.01.2025 позивачу надавалася відпустка з 16.02.2025 по 11.03.2025.

Згідно довідки про доходи від 22.10.2025, виданої відповідачем, загальна сума доходу позивача за період з січня 2025 по вересень 2025 становить 296178,17 грн.

Згідно довідки про розмір посадового окладу №58/ПКВЧ- від 22.10.2025 розмір посадового окладу позивача за період з 01.01.2025 по 29.09.2025 склав 8845,00 грн.

Згідно розрахунку середньої оплати позивача за період вересень 2024 серпень 2025 середня зарплата позивача становить 27192,10 грн.; одноразова матеріальна допомога у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі 5 середньомісячних окладів; додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю у розмірі 4 середньомісячних заробітків; середній заробіток за годину складає 96,17 грн., середньоденний заробіток складає 673,19 грн.

Згідно довідки №56/ПКВЧ-9 від 22.10.2025 про нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення за період 2022-2025 рр. позивачу матеріальна допомога була нарахована та виплачена: за період з 14.07.2021 по 13.07.2022 нараховано в розмірі посадового окладу 7310,00 грн. у грудні 2024 та виплачено 07.01.2025; за період 14.07.2024 по 13.07.2025 нараховано у розмірі 30% від посадового окладу 2653,50 грн. (8845,х30%) у лютому 2025 та виплачено 04.02.2025; за період з 14.07.2022 по 13.07.2023 та з 14.07.2023 по 13.07.2024 матеріальна допомога не нараховувалась та не виплачувалась.

За довідкою №57/ПКВЧ-9 від 22.10.2025 про нарахування суми з нагоди ювілея (60-річчя), згідно телеграфної вказівки від 31.07.2023 № ПК-9/9938 та у відповідності до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, затверджене протоколом № Ц-54/31 Комт.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця», на період правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022, та згідно наказу від 01.08.2023 №467/ПКВЧ-9 комісія з питань оплати праці не розглядає питання одноразового заохочення працівників до ювілейних дат.

Згідно довідки №4 від 11.11.2025 «Щодо членства ОСОБА_2 та дії Галузевої угоди та колективного договору», позивач є членом Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо. Окремі положення Галузевої угоди, Криворізької пасажирської вагонної дільниці не призупинялись. АТ «Українська залізниця» ВП «Криворізька пасажирська вагонна дільниця» з 24.02.2022 та по цей час жодного разу не виявляли ініціативу та не зверталися до профспілки для проведення відповідних консультацій та переговорів щодо зупинення окремих положень Галузевої угоди та колективного договору та не інформували про таке призупинення.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 статті 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Згідно ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Згідно ст.9 вказаного Закону положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Згідно ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст. 18 КЗпП України - положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників.

Указом Президента України від 24.02.202 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції Закону № 4582-IX від 21.08.2025 у період дії воєнного стану роботодавець може ініціювати зупинення дії окремих положень колективного договору, які регулюють відносини, визначені цим Законом. Дія таких положень може бути зупинена тільки за взаємною згодою сторін колективного договору у порядку, визначеному цим колективним договором.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилався на рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, як на законну підставу для невиплати належних позивачу сум при звільненні у період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

У даному випадку, суд доходить висновку, що позивача безпідставно позбавлено права на отримання матеріальної допомоги при звільненні. Таким чином, подією, з якою пов`язана виплата за затримку виплати всіх сум, є день звільнення позивача.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Щодо позовної вимоги про стягнення виплат працівникові одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю.

У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі.

Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п.2.4. зазначеної угоди, за спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою.

Розміри виплат працівникові одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю передбачені п. 3.1.15. Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці Придніпровської залізниці на 2011 рік, який діяв в період звільнення працівника, про що учасниками справи не заперечувалося.

Згідно наказу №736/ОС від 29.09.2025, яким ОСОБА_2 звільнено з посади провідника пасажирського вагона за ст.38 КЗпП України, передбачена виплата ОСОБА_2 одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше в розмірі 5,0 середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю в розмірі 4,0 середньомісячних заробітків.

Суду не надано доказів внесення змін Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці чи зупинення дії його положень за взаємною згодою його сторін, а відповідно, суд доходить висновку про те, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію вперше та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю не було.

За вказаних умов позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 244 728,90 грн. одноразової матеріальної допомоги (27192,10 х 5 = 135960,50 грн.) та додаткової матеріальної допомоги (27192,10 х 4 = 108768,40 грн.) за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023-2025 роки суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Пунктом 3.1.13 Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці передбачено, при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професію, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідачем було видано накази про надання позивачу відпусток №111 від 24.03.2023 тривалістю 24 календарних днів, №37 від 26.01.2024 тривалістю 24 календарних днів, №37 від 31.01.2025 тривалістю 24 календарних днів. В кожному з вказаних наказів зазначено про необхідність виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення.

З наявної в матеріалах справи довідки №56/ПКВЧ-9 від 22.10.2025 матеріальна допомога на оздоровлення позивачу за 2023 та 2024 роки не виплачувалася, за 2025 рік виплачена частково в розмірі 2653,50 грн.

Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати, встановленої з 01.01.2023 року складає 6700 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати, встановленої з 01.01.2024 року складає 7100 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати, встановленої з 01.01.2025 року складає 8000 гривень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо недоплати у 2023-2025 роках позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення є неправомірними, і заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 19146,50 грн, з яких 6700 грн. недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2023 рік; 7100 грн. недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2024 рік; 5346,50 грн. недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2025 рік (8000 грн. 2653,50 грн.).

За таких умов суд доходить висновку що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 19146,50 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною першою ст.47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Суд доходить висновку, що зупинення дії окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця згідно ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не дає підстав для не проведення розрахунку в повному обсязі з працівником, що звільняється у зв`язку з виходом на пенсію.

Згідно ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Частиною першою ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Таким чином, чинним законодавством передбачений безальтернативний порядок визначення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України.

Відповідно до довідки про нараховану заробітну плату ОСОБА_2 , середня заробітна плата останнього за два місяці, які передували припиненню трудових відносин вперше становить 673 грн. 19 коп. При цьому середній заробіток за час затримки розрахунку склав 105017,64 грн (673,19 грн (середньоденна заробітна плата) х 156 (кількість днів). Вказана сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно роз`яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідачем порушено строк виплати позивачу належних їй виплат, суд доходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку виплат належних їй сум під час звільнення за період з 30.09.2025 по 03.03.2026 в розмірі 105017,64 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення заохочення до ювілею суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5.1.8 Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці передбачено заохочення працівників дільниці за багаторічну сумлінну працю на залізничному транспорті, які внесли вагомий особистий внесок у розвиток залізниці, з нагоди ювілею з дня народження та досягнення 55 річного віку жінками - працівницями Почесною грамотою і Подякою начальника Придніпровської залізниці, цінним подарунком, нагрудним знаком «Заслужений ветеран Придніпровської залізниці», нагрудним знаком «Заслужений ветеран Придніпровської залізниці» або виплачувати грошову винагороду в розмірі не менше 50 відсотків посадового окладу (місячної тарифної ставки) (Додаток №3).

Згідно п.2.1. Додатку № 3 до Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці «Положення про одноразове заохочення (преміювання) за виконання особливо важливих завдань та заохочення (преміювання), не пов`язане з виробничою діяльністю (до ювілейних дат та інше) працівників Криворізької пасажирської вагонної дільниці», затвердженого 25.11.2011, заохочення, що не пов`язане з виробничою діяльністю залізниці, провадяться згідно з наказом начальника залізниці, служби, відокремленого підрозділу залізниці відповідно до номенклатури посади працівника, який заохочується. Працівники можуть заохочуватись грошовою винагородою, Почесною грамотою, Знаком «За вагомий внесок у розвиток Придніпровської залізниці» (срібний, золотий), Знаком «Заслужений ветеран Придніпровської залізниці», Знаком «За сприяння розвитку Придніпровської залізниці», Подякою начальника залізниці, годинником від начальника залізниці або цінним подарунком.

Згідно п.2.2. вказаного Додатку №3, передбачено, що заохочення, що не пов`язані з виробничою діяльністю дільниці, провадяться за рахунок іншої операційної діяльності.

Згідно п. 3 вказаного Додатку №3, передбачено, що розмір одноразової премії (заохочення) визначається у кожному окремому випадку залежно від внеску працівника, значущості і ефективності виконаного завдання з урахуванням фінансових можливостей дільниці і не може бути менше 200 грн. і більше двох посадових окладів (тарифних ставок, розрахованих на середньомісячну норму годин за поточний рік).

Згідно вказаного, суд доходить висновку, що Колективним договором передбачено право роботодавця визначити розмір одноразового заохочення працівнику у кожному випадку за певних умов - внеску працівника, урахування фінансових можливостей дільниці, тощо, а відповідно нарахування та виплаті такого заохочення має передувати обґрунтоване рішення. Згідно матеріалів справи відсутнє рішення щодо виплати ОСОБА_2 заохочення за багаторічну сумлінну працю на залізничному транспорті, з нагоди ювілею з дня народження.

На підставі вказаного суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 4422,50 грн. заохочення з нагоди ювілею.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, у зв`язку з чим, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше, матеріальної допомоги на оздоровлення, заохочення з нагоди ювілею, компенсацію (середній заробіток) задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 компенсацію (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 105017,64 грн (сто п`ять тисяч сімнадцять гривень 64 копійки), без утримання податків та зборів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 одноразову матеріальну допомогу та додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільнені на пенсію вперше у розмірі 244728,90 грн (двісті сорок чотири тисячі сімсот двадцять вісім гривень 90 копійок), без урахування податків і зборів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 матеріальну допомогу на оздоровлення за період 2023-2025 роки у розмірі 19146,50 грн (дев`ятнадцять тисяч сто сорок шість гривень 50 копійок), без урахування податків і зборів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок), без урахування податків і зборів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 03 березня 2026 року.

Суддя: О. Р. Феняк