ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 759/14746/22

провадження № 61-7382св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сіваченка Володимира Васильовича, на постанову Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Євграфової Є. П., Поливач Л. Д., Немировської О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача 825 830,77 грн майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП) та завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування вимог вказувала, що 29 червня 2022 року о 11:50 год. на перехресті вул. Семашка - вул. Ак. Доброхотова у м. Києві між транспортним засобом «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та рухався по другорядній дорозі, і транспортним засобом «Volvo XC 90», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 та рухалася по головній дорозі, відбулося зіткнення, внаслідок якого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень та водій ОСОБА_1 госпіталізована до відділення політравми Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 17».

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року у справі № 759/9631/22, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2022 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На час здійснення ДТП був діючим поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.207446263, страховик - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), страхувальник - ОСОБА_2 , зі строком дії з 03 січня 2022 року до 02 січня 2023 року включно, забезпечений транспортний засіб - «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн, розмір франшизи - 0,00 грн.

Відповідно до висновку експерта про результати проведення судової автотоварознавчої експертизи від 10 серпня 2022 року № 2051 розмір спричиненої шкоди ДТП, складає 955 830,77 грн.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 26 липня 2022 року здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у зв`язку з вчиненою ДТП в сумі 125 000 грн, решта 5 000 грн буде отримана позивачем після надання рішення суду, із відміткою, що останнє набрало законної сили.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Святошинський районний суд міста Києва рішенням від 20 лютого 2024 року позов задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди кошти у розмірі 825 830,77 грн, моральну шкоду у розмірі 15 000 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 258,31 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 5 600 грн, а всього разом 855 689,08 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що доводи відповідача про явно завищений у висновку експерта від 10 серпня 2022 року № 2051 розмір майнової шкоди не знайшли свого підтвердження, оскільки за висновком експертів від 09 жовтня 2023 року № 6092/23-52/6093/23-54 визначено більшу вартість майнового збитку (шкоди) завданого власнику транспортного засобу марки «Volvo ХС90». При цьому суд вважав, що відповідач в силу частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданому позивачем висновку експерта, не спростував визначений розмір майнового збитку, отже не довів, що такий визначено неправильно. Відхиляючи доводи відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц, у зв`язку із здійсненням під час розгляду справи ремонту автомобіля позивача, суд виходив із того, що у відзиві відповідач заперечував проти позову з інших підстав, а саме, що висновок судової автотоварознавчої експертизи, наданий позивачем, викликає обґрунтовані сумніви щодо його правильності, а визначений експертом розмір майнового збитку є явно завищеним.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодуванням моральної шкоди, суд керувався положеннями частини третьої статті 23 ЦК України та положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, та визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.

Київський апеляційний суд постановою від 29 квітня 2024 року апеляційну скаргу Сіваченка В. В. , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнив частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року змінив.

Зменшив розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди з 825 830,77 грн до 602 064,22 грн, зменшив розмір витрат по сплаті судового збору з 9 258,31 грн до 6 188,66 грн та зменшив загальну стягнуту суму з 855 689,08 грн до 628 852,88 грн.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року залишив без змін.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги 4 631,47 грн.

Апеляційний суд виходив з того, що позивач здійснила ремонт транспортного засобу, на підтвердження чого надала акти виконаних робіт, проте суд реальної вартості матеріалів і робіт, затрачених на його відновлення не встановив.

Загальна вартість робіт та матеріалів, витрачених на відновлення транспортного засобу позивача становить 663 963,66 грн.

Щодо доводів скаржника про незастосування судом правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц, колегія суддів зазначила, що правовідносини у вказаній справі не є подібними, оскільки позивач, у справі № 753/19288/14-ц не був ні власником пошкодженого авто, ні особою, яка замовляла висновок спеціаліста, ні особою, яка здійснювала оплату запчастин. Судом зроблені висновки, про відмову у позові з тих підстав, що позивачем не доведено, що ним особисто понесені витрати на ремонт вказаного автомобіля і в якому розмірі ці витрати понесені.

Згідно з висновком експертів від 09 жовтня 2023 року № 6092/23-52/6093/23-54 величина втрати товарної вартості транспортного засобу марки «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на момент проведення судової експертизи дорівнювало 68 100,56 грн в т. ч. ПДВ.

Отже матеріальний збиток спричинений позивачу становить 732 064,22 грн (663 963,66 грн +68 100,56 грн).

Оскільки на час здійснення ДТП був діючим поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.207446263, страховик - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», страхувальник - ОСОБА_2 , зі строком дії з 03 січня 2022 року до 02 січня 2023 року включно, забезпечений транспортний засіб - «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_4 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн, розмір франшизи - 0,00 грн, матеріальний збиток, що підлягав відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача становить 602 064,22 грн (732 064,22 грн - 130 000 грн).

З огляду на встановлені у справі обставини, що зумовлені у першу чергу протиправною поведінкою відповідача, суд першої інстанції з урахуванням справедливості та розумності вважав обґрунтованим розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу через фізичний біль та страждання у зв`язку із ушкодженням здоров`я, які їй спричинено внаслідок ДТП, що підтверджується відповідними медичними документами, а саме довідкою від 29 червня 2022 року № 1365, виданою КНП «Київська міська клінічна лікарня № 17».

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Сіваченко В. В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року, в якій просить оскаржене судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Представник заявника зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17, Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 903/533/21, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19, від 22 грудня 2021 року у справі № 947/14605/20, від 30 жовтня 2019 року у справі

№ 753/19288/14-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17. Крім того, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми пунктів 1, 4 частини першої статті 411 ЦПК України, а саме чи підлягає скасуванню постанова суду апеляційної інстанції у випадку коли питання про закінчення проведення підготовчих дій вирішили судді, які не входили до складу колегії, що розглянула справу. Також, апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме додані до клопотання представника позивача від 25 жовтня 2023 року.

Суд першої інстанції не вирішував питання щодо приєднання до матеріалів справи письмових доказів, доданих до клопотання представника позивача від 25 жовтня 2023 року. При цьому, будь-якої вимоги суду від 11 січня 2023 року не існувало. Акт виконаних робіт від 30 вересня 2022 року № 3313545 на момент звернення позивача до суду вже існував, проте позивач до суду не надала його. Також, позивач пропустив строки на подання доказів за процедурою, передбаченою частиною другою статті 83 ЦПК України, та не надіслано ці докази іншим учасникам справи.

В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують сплату позивачем грошових коштів за відновлювальний ремонт автомобіля.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 06 червня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Святошинського районного суду міста Києва.

20 червня 2024 року цивільна справа № 759/14746/22 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

29 червня 2022 року об 11:50 год. на перехресті вул. Семашка - вул. Ак. Доброхотова у м. Києві між транспортним засобом «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та рухався по другорядній дорозі, і транспортним засобом «Volvo XC90», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 та рухалася по головній дорозі, відбулося зіткнення, внаслідок якого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а водій ОСОБА_1 госпіталізована до відділення політравми КНП «Київська міська клінічна лікарня № 17».

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року у справі № 759/9631/22, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 759/9631/22, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, що становить 850 грн.

На час здійснення ДТП був діючим поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.207446263, страховик - ПрАТ СК «ПЗУ Україна», страхувальник - ОСОБА_2 , зі строком дії з 03 січня 2022 року до 02 січня 2023 року включно, забезпечений транспортний засіб - «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_4 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн, розмір франшизи - 0,00 грн.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 26 липня 2022 року здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у зв`язку зі вчиненою ДТП в сумі 125 000 грн.

Згідно з висновком експерта № 2051 про результати проведення судової автотоварознавчої експертизи від 10 серпня 2022 р., складеного судовим експертом Абрамкіним Б. П. за зверненням позивача, розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , яка є власником автомобіля «Volvo XC90» державний номерний знак НОМЕР_5 , внаслідок ДТП, що мала місце 29 червня 2022 року в місті Києві, на перехресті вул. Доброхотова та вул. Семашка станом на дату проведення експертизи складає: 955 830,77 грн (т. 1 а. с. 32-79). У висновку зазначено, що такий підготовлено для подання до суду, а також те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України.

За клопотанням представника Сіваченка В. В. ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року у справі призначено комплексну судову трасологічну та автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені усі питання запропоновані Сіваченком В. В. у клопотанні. Необхідність призначення експертизи представником Сіваченко В. В. обґрунтована доводами, що наведені у відзиві на позов, а саме явним завищенням розміру матеріального збитку та сумнівною вартістю пошкоджень.

У висновку експертів від 09 жовтня 2023 року № 6092/23-52/6093/23-54 (т. 2 а. с. 137-157) за результатами проведення комплексної судової трасологічної та автотоварознавчої експертизи у цивільній справі № 759/14746/22, складеного експертами Єрмоленко О. та Гутник В. Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - КНДІСЕ) наведено наступні висновки:

1. Механічні пошкодження на горизонтальній частині панелі приладів автомобіля «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 з боку пасажира у вигляді її розриву та на правій частині переднього вітрового скла у вигляді сукупності щільних концентричних і радіальних тріщин утворених шляхом вдавлення скла автомобіля «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 утворені внаслідок спрацювання (розкриття) подушки безпеки пасажира.

Виникнення перелічених вище пошкоджень не пов`язані зі спрацюванням (активацією) натягувачів пасків безпеки водія і пасажира автомобіля «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 .

2. Натягувач паска безпеки пасажира в автомобілі «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 міг бути активований системою безпеки автомобіля (система SRS) при наявних обставинах і механізмі даної ДТП, а саме перехресне, блокуюче зіткнення між передньою частиною автомобіля «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 та правою боковою частиною автомобіля «Renault Megane» державний номерний знак НОМЕР_6 , яке відбулось 29 червня 2022 року, коли система безпеки автомобіля «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 (система SRS) сприйняла достатні умови для надання сигналу (команди) для його активації.

Встановити чи був справний пасок безпеки пасажира в автомобілі «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 не видається за можливе з причини, зазначеній в дослідницькій частині даного висновку експертів.

Встановити експертним шляхом чи була встановлена у замок паска безпеки пасажира на момент ДТП «заглушка» не виявляється можливим.

3. Подушка безпеки водія і пасажира, подушка безпеки для захисту колін водія в автомобілі «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 могли бути активовані системою безпеки автомобіля (система SRS) при наявних обставинах і механізмі даної ДТП - перехресне, блокуюче зіткнення між передньою частиною автомобіля «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 та правою боковою частиною автомобіля «Renault Megane» державний номерний знак НОМЕР_6 , яке відбулось 29 червня 2022 року, коли система безпеки автомобіля «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 (система SRS) сприйняла достатні умови для надання сигналу (команди) для їх активації.

4. За наявних обставин даної ДТП могли бути активовані системою безпеки автомобіля «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 (система SRS) як натягувачі пасків безпеки, так і подушки безпеки.

В частині автотоварознавчого дослідження наведені наступні висновки:

1. Ринкова вартість неушкодженого транспортного засобу марки «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 , до ДТП, яка сталася 29 червня 2022 року, станом на дату ДТП 29 червня 2022 року, дорівнювала 1 984 880,50 грн в т. ч. ПДВ.

2. Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу марки «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 , після ДТП, яка сталася 29 червня 2022 року, станом на дату ДТП 29 червня 2022 року, дорівнювала 1 159 059,58 грн в т. ч. ПДВ.

3. Значення величини втрати товарної вартості транспортного засобу марки «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на момент проведення судової експертизи дорівнювало 68 100,56 грн в т. ч. ПДВ.

4. Транспортний засіб марки «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 інших пошкоджень, які були наявні ще до моменту ДТП, яка сталася 29 червня 2022 року можливо припустити, що не мав.

5. Вартість матеріального збитку (шкоди) завданого власнику транспортного засобу марки «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 внаслідок ДТП, яка трапилася 29 червня 2022 року та на момент проведення судової експертизи, з врахуванням технічного стану транспортного засобу, реального автопробігу відповідно дорівнювала 882 034,95 грн і 992 029,88 грн в т. ч. ПДВ.

6. Вартість відновлювального ремонту після ДТП транспортного засобу марки «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на 29 червня 2022 року та на момент проведення судової експертизи відповідно дорівнювала: 825 820,92 грн та 923 929,32 грн в т. ч. ПДВ.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 ЦК України).

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 638/10072/17.

Суди попередніх інстанцій встановили, що транспортний засіб, що належить ОСОБА_1 зазнав механічних пошкоджень у наслідок зіткнення, яке перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням ОСОБА_2 правил дорожнього руху. Факт заподіяння шкоди за участі ОСОБА_2 та наявність його вини підтверджується матеріалами адміністративного провадження та є підставою цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 як обов`язку відшкодувати шкоду ОСОБА_1 .

Розмір шкоди, що покладений позивачем в обґрунтування позову становить 955 830,77 грн, який визначений у висновку експерта від 10 серпня 2022 року № 2051. Інший (альтернативний) розмір - 992 029,88 грн, за клопотанням відповідача про призначення експертизи у справі, визначений у висновку експертів від 09 жовтня 2023 року № 6092/23-52/6093/23-54.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме додані до клопотання представника позивача від 25 жовтня 2023 року. Суд першої інстанції не вирішував питання щодо приєднання до матеріалів справи письмових доказів, доданих до клопотання представника позивача від 25 жовтня 2023 року. При цьому, будь-якої вимоги суду від 11 січня 2023 року не існувало. Також, позивачем пропущені строки на подання доказів за процедурою, передбаченою частиною другою статті 83 ЦПК України, та не надіслано ці докази іншим учасникам справи.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що з аудіозаписів судових засідань вбачається, що до призначення у справі експертизи за клопотанням відповідача, представник позивача інформувала суд першої інстанції, що належний позивачу транспортний засіб перебував у ремонті (судове засідання 07 грудня 2022 року). У судовому засіданні 11 січня 2023 року представник позивача повідомив, що автомобіль відремонтовано.

Матеріали справи містять клопотання представника позивача від 25 жовтня 2023 року, про надання на вимогу суду від 11 січня 2023 року актів виконаних робіт, рахунку на оплату та листа.

Зазначені доводи відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки питання щодо зазначеного клопотання з наданими доказами суд першої інстанції вирішив у підготовчому судовому засіданні 11 грудня 2023 року. При цьому, представник відповідача був присутній у судовому засіданні цього ж дня. До того ж представник відповідача ознайомлювався з матеріалами справи 08 листопада 2023 року, що підтверджується заявою від 03 листопада 2023 року.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

В даному випадку всі докази щодо проведеного ремонту автомобіля позивач надала до постановлення ухвали суду першої інстанції про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Отже, суд апеляційної інстанції, врахувавши, що позивач здійснив ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність визначення розміру збитків як реальної вартості матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення.

Відповідно до акта виконаних робіт від 30 вересня 2022 року № 3313545 вартість робіт та матеріалів становить 353 145 грн.

Згідно з актом виконаних робіт від 28 жовтня 2022 року № 3313938 вартість робіт та матеріалів становить 302 833,83 грн.

Відповідно до акта виконаних робіт від 28 жовтня 2022 року № 3313937 вартість робіт становить 7 984,83 грн.

Акти підписані виконавцем робіт, Філією «Віннер ВКН» ТОВ «Віннер Автомотів» та засвідчують факт виконання ремонту та його вартість, а також повернення транспортного засобу власнику ОСОБА_1 .

Загальна вартість робіт та матеріалів, витрачених на відновлення транспортного засобу позивача становить 663 963,66 грн.

Аргументи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують сплату позивачем грошових коштів за відновлювальний ремонт автомобіля спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Згідно з висновком експертів від 09 жовтня 2023 року № 6092/23-52/6093/23-54 (експертиза, що призначена за клопотання відповідача), величина втрати товарної вартості транспортного засобу марки «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на момент проведення судової експертизи дорівнювала 68 100,56 грн в т. ч. ПДВ.

Отже матеріальний збиток спричинений позивачу становить 732 064,22 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Враховуючи, що полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.207446263 передбачена страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн, матеріальний збиток, що підлягав відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача становив 602 064,22 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що факт заподіяння шкоди за участі ОСОБА_2 та наявність його вини підтверджується матеріалами адміністративного провадження та є підставою цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 як обов`язку відшкодувати шкоду ОСОБА_1 , позивач надала докази розміру фактично понесених нею витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводів щодо незгоди з судовим рішенням в частині відшкодування моральної шкоди касаційна скарга не містить.

Посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми пунктів 1, 4 частини першої статті 411 ЦПК України, а саме чи підлягає скасуванню постанова суду апеляційної інстанції у випадку коли питання про закінчення проведення підготовчих дій вирішили судді, які не входили до складу колегії, що розглянула справу, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Ця справа розглядалась з повідомленням учасників справи та судове засідання проведено 29 квітня 2024 року, тобто день ухвалення постанови апеляційного суду.

Ухвала Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року про відкриття апеляційного провадження (т. 3 а. с. 14, 15) та постанова Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року (т. 3 а. с. 64-74) ухвалені належним складом колегії суддів, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколами автоматизованої зміни складу колегії суддів (т. 2 а. с. 250, т. 3 а. с. 56, 57).

Тобто для вирішення цієї справи немає необхідності у викладені висновків щодо пункту 1, 4 частини першої статті 411 ЦПК України.

Крім того, відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відсутність протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів при постановленні ухвали апеляційним судом про закінчення проведення підготовчих дій та призначення справи до розгляду не призвело до ухвалення незаконного судового рішення судом апеляційної інстанції.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17, Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 903/533/21, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19, від 22 грудня 2021 року у справі № 947/14605/20, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17 колегією суддів відхиляються, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сіваченка Володимира Васильовича, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров