ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 643/15452/24

провадження № 22-ц/818/259/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: О.Ю. Тичкової, В.Б. Яцини

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» на заочне рішення Слобідського районного суду міста Харкова від 13 травня 2025 року, постановлене суддею Онупко М.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» (далі ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 29 273,19 грн., а також стягнути витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6000 грн., судові витрати в розмірі 3028 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 27.07.2021 року між ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування «Граве КАСКО» № 101058407 майнових інтересів власника автомобіля Peugeot д.н.з. НОМЕР_1 . Так 15.12.2021 року о 18 год. 10 хв. у м. Харкові по пр-ту Московському, 45, відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі застрахованого автомобілю Peugeot д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 . Відповідно до постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 05.10.2023 року по справі № 643/22914/21 ДТП сталося в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 .

Також, позивач вказав, що в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль страхувальника, та відповідно до рахунку-фактури № від 20.12.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot д.н.з. НОМЕР_1 становила 42 927,50 грн. ДТП було визнано страховим випадком, про що 20.12.2021 року фахівцями ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» було складено страховий акт № 11.98008804.1/KOS, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становив 42 927,50 грн., та відповідно до платіжного доручення № від 24.12.2021 року ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» виплатило страхове відшкодування за ремонт автомобіля Peugeot д.н.з. НОМЕР_1 , у вказаному розмірі.

Крім того позивач пояснив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована АТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу № АТ/0691716, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, становить 130 000 грн., франшиза складає 2500 грн. Розглянувши заяву ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» про страхове відшкодування АТ «СГ «ТАС» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 13 654,31 грн., які були перераховані на рахунок ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА». Таким чином, відповідач зобов`язана відшкодувати ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» грошові кошти в розмірі 42 927,50 грн. 13 654,31 грн. = 29 273,19 грн.

Заочним рішенням Слобідського районного суду міста Харкова від 13 травня 2025 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» суму страхового відшкодування в розмірі 29 273 грн. 19 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» судовий збір в розмірі 3028 грн. У задоволенні вимог позивача про стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати заочне рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 13.05.2025р. по справі №643/15452/24 в частині відмови у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. та задовольнити вимоги в цій частині.

Вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у вішкодуванні витрат на правничу допомогу. Зазначає, що позивач самостійно обрав захисника своїх прав, понісши додаткові судові витрати в розмірі 6 000,00 грн., які пов`язані із наданням правничої допомоги, про намір понести які було заявлено в позовній заяві про відшкодування шкоди від 06 грудня 2024 року вих. №1234/101058407 (є в матеріалах справи), а в подальшому подано заяву про стягнення понесених судових витрат від 20 січня 2025 року, надавши докази понесення таких витрат, а отже твердження суду, що представником позивача Синюк С.Л. не надано до суду доказів на підтвердження оплати позивачем за договором про надання (правничої) допомоги №27 від 22.07.2024р. в розмірі 6000,00 грн. є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача Синюк С.Л. не надано до суду доказів на підтвердження надання та сплати понесених позивачем ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» витрат за договором про надання правової (правничої) допомоги № 27 від 22.07.2024 року в розмірі 6000 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.07.2024 між ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 27. (а.с. 27-29)

За положеннями частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч.3 ст.137 ЦПК України)

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 16.01.2025р. по справі №903/999/23, враховуючи послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року зі справи № 925/1137/19.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Позивачем 20.01.2025 до суду першої інстанції подано заяву про стягнення понесених витрат на правову допомогу. (а.с. 50-51)

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: укладений між ПрАТ СК «Граве Україна» та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» Договір про надання правової (правничої) допомоги № 27 від 22.07.2024 року, (а.с. 52 зв.-53).

За умовами 4.2., 4.4. цього договору за результатами наданя юридичної допомоги складається Акт, що підписується представником кожної зі сторін. В Акті вказується обсяг наданої юридичної допомоги і її вартість. Оплата за цим договором здійснюється не пізніше 3х робочих днів з моменту отримання клієнтом рахунку та Акту виконаних робіт від Адвокатського бюро. Рахунок може бути надіслано поштовою кореспонденцією або електронним листом.

Позивачем додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 54), копію посвідчення адвоката України (а.с. 54 зв.), копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги (а.с.52), а також Акт про підтвердження виконаних робіт адвокатом від 15.01.2025 в розмірі 6000 грн., Детальний опис робіт (наданих послуг) та платіжну інструкцію №14 від 02.01.2025 про сплату послуг адвоката.

Відповідно Детального опису робіт (наданих послуг) заявлена до стягнення сума 6000 грн. включає: консультацію замовника щодо порядку та строків надання правової допомоги адвокатом- 1 год. часу вартістю 1200 грн.; підготовчі дії, зокрема визначення правовідносин сторін, визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків Верховного Суду, збір необхідних доказів на підтвердження позовних вимог, аналіз судової практики- 2 год. часу вартістю 2400 грн.; підготовка та подання позовної заяви до суду- 2 год. часу вартістю 2400 грн.

Відтак, позивачем за правилами статті 137 ЦПК України надано докази на підтвердження обсягу наданих послуг з правової допомоги, виконаних робіт та їх вартості в суді першої інстанції.

Заочним рішенням Слобідського районного суду міста Харкова від 13 травня 2025 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволено в повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

За практикою Верховного Суду правовий аналіз обставин справи, надання консультацій та аналіз судової практики входять до процесу підготовки і складання позовної заяви, тому окремій грошовій оцінці не підлягають.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи розумність розміру витрат позивача на правову допомогу, виходячи з характеру спірних відносин у справі, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення усіх заявлених витрат позивача на професійну правову допомогу. Колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача понесені судові витрати позивача на правову допомогу, саме пов`язану зі складанням позовної заяви в суді першої інстанції в сумі 2400 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу скасуванню із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і не переглядалось.

Також 18.06.2025 позивачем подано до Харківського апеляційного суду заяву про стягнення понесених судових витрат в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 104), копію посвідчення адвоката України (а.с. 103 зв.), копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги (а.с.103), а також Акт про підтвердження виконаних робіт адвокатом від 12.06.2025 в розмірі 6000 грн. (а.с. 107) та рахунок-фактуру №18 від 02.06.2025 про сплату послуг адвоката (а.с. 106).

У заяві зазначено, що адвокатським бюро надано ПрАТ СК «Граве Україна» правничу допомогу з підготовки та подання апеляційної скарги вартістю 6000 грн.

Заявлена до стягнення сума 6000 грн. включає: консультацію замовника щодо порядку та строків надання правової допомоги адвокатом в суді апеляційної інстанції- 1 год. часу вартістю 1000 грн.; підготовчі дії, зокрема визначення правовідносин сторін, визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків Верховного Суду, збір необхідних доказів на підтвердження позовних вимог, аналіз судової практики- 2 год. часу вартістю 2000 грн.; підготовка та подання апеляційної скарги до суду- 3 год. часу вартістю 3000 грн.

Враховуючи зазначені вище критерії, а також розумність розміру витрат позивача на правову допомогу, виходячи з характеру спірних відносин у справі, суд дійшов до висновку, що обгрунтованими є витрати на правничу допомогу на підготовку і подання апеляційної скарги в сумі 3000 грн. та про наявність підстав для стягнення заявлених витрат позивача на професійну правову допомогу пропорційно до задоволених вимог (40%) в суді апеляційної інстанції. Колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача понесені судові витрати позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, пов`язані з підготовкою апеляційної скарги, у розмірі 1200 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» - задовольнити частково.

Заочне рішення Слобідського районного суду міста Харкова від 13 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» витрати на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 2400 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» витрати на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у сумі 1200 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: В.Б. Яцина

О.Ю. Тичкова