Провадження № 2/175/2302/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Дніпровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.

з секретарем Кульпіною Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сселище Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чумаківської сільської ради Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Васюченка О.Г. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Чумаківської сільської ради Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно заявлених вимог, позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,198 га, цільового призначення: будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:001:0543 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.01.2001 року тітка позивача ОСОБА_2 склала заповіт АВР N? 083395 на позивача, який зареєстрований в реєстрі N? 187. ІНФОРМАЦІЯ_1 заповідач померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.03.2005 року серія НОМЕР_1 , актовий запис N? 19. Спадщина складається з 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2006 року, та земельної ділянки площею 0,198 га, цільового призначення: будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:001:0543, що підтверджується державним актом на право власності на землю від 28.11.1997 року серія ДП ДН026877, та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Згідно довідки від 04.02.2011 року N? 54, що державний актом на право власності на землю від 28.11.1997 року серія ДП ДНО26877 цільового призначення: будівництва та обслуговування житлового будинку розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 21.05.2025 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 , звернулась до Дніпровської районної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 . 21.05.2025 року державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, мотивуючи наступним: Спадкоємиця не подала заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, а також фактично не прийняла спадщину, так як не проживала та не була зареєстрована разом з померлою за однією адресою на день її смерті." Однак Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по справі N? 2-706/06 за позовом ОСОБА_1 до Чумаківської сільради Дніпропетровського району та області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом було встановлено: "....позивачка прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавиці проживала разом з нею, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки повністю". Таким чином, факт проживання позивач проживала разом зі спадкодавицею на момент її смерті встановлений та не потребує доказування. Також, після фактичного прийняття спадщини, позивач, як спадкоємиця, вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном, підтримувала майно, що входить до спадщини у належному стані, обробляє земельну ділянку, вирощує овочі. Ці факти підтверджують свідки:? ОСОБА_4 . ОСОБА_5 . Таким чином, зважаючи на неможливість вирішення даного спору в позасудовому порядку, що позбавляє позивача реалізувати своє право на спадкування через органи нотаріату, він вимушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2025 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача просив суд справу розглядати без участі сторони позивача, на позові наполягали та просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі представника Чумаківської сільської ради Дніпропетровської області.

Представник третьої особи: Дніпровська районна державна нотаріальна контора надала до канцелярії суду заяву в якій просила розгляд справи провести без участі представника нотаріальної контори.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16 січня 2001 року тітка позивача ОСОБА_2 склала заповіт АВР N? 083395 на ОСОБА_1 , який зареєстрований в реєстрі N? 187. ІНФОРМАЦІЯ_1 року

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла у віці 94 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.03.2005 року серія НОМЕР_1 , актовий запис N? 19.

Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2006 року, та земельної ділянки площею 0,198 га, цільового призначення: будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:001:0543, що підтверджується державним актом на право власності на землю від 28.11.1997 року серія ДП ДН026877, та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Згідно довідки від 04.02.2011 року N? 54, підтверджено, що на ім`я ОСОБА_2 був дійсно виданий державний акт на право приватної власності на землю від 28.11.1997 року серія ДП ДНО26877 а/з № 63 цільового призначення: будівництва та обслуговування житлового будинку розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

21.05.2025 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 , звернулась до Дніпровської районної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

21.05.2025 року державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, мотивуючи наступним: Спадкоємиця не подала заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, а також фактично не прийняла спадщину, так як не проживала та не була зареєстрована разом з померлою за однією адресою на день її смерті."

Згідно ст. 82 ч. 4 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом».

Судом встановлено, що Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по справі N? 2-706/06 за позовом ОСОБА_1 до Чумаківської сільради Дніпропетровського району та області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом було встановлено: "....позивачка прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавиці проживала разом з нею, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки повністю". Таким чином, факт проживання позивач проживала разом зі спадкодавицею на момент її смерті встановлений та не потребує доказування. Також, після фактичного прийняття спадщини, позивач, як спадкоємиця, вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном, підтримувала майно, що входить до спадщини у належному стані, обробляє земельну ділянку, вирощує овочі.

Також зазначене підтверджують письмовими показами свідків:? ОСОБА_4 . ОСОБА_5 .

Тобто позивач у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до Дніпровської районної державної нотаріальної контори.

Відповідно до норм ч. 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутись до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного законодавства, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Таким чином законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 359/11363/15-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц, постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 та інших.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 1 статті 16 ЦК України, ч. 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено можливі способи захисту цивільних прав, серед яких може бути визнання права.

Право власності на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством.

За приписами пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, пункту 3.1. Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року за наявності умов одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 26 січня 2021 кроку у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 22 лютого у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21.) неодноразового наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений п. 1 ч. 2 статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Зважаючи на наявність об`єктивних перешкод для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, оскільки за спадкодавцем за життя не оформлене та не зареєстроване право власності на спадкове нерухоме майно, суд вважає, що належним, ефективним та правомірним способом захисту невизнаних прав позивача буде саме визнання за нею права власності на спадкове майно судом.

Аналогічна правова позиція щодо можливості визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку особою, яка фактично прийняла спадщину, проте отримала нотаріальну відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19.

Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Крім позивача, інші спадкоємці, які прийняли спадщину, а також особи, які мають право на обов`язку частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливі будь-які заперечення інших осіб, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Враховуючи фактично встановлені в судовому засіданні обставини справи та розглядаючи справу на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, дотримуючись засад змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи правові висновки щодо застосування відповідних норм права, суд вважає доведеним наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Чумаківської сільської ради Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в межах заявлених і доведених вимог.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 392, 1216, 1217, 1268, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, п.23 постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування",ст. 12, 13, 81, 82, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Чумаківської сільської ради Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,198 га, цільового призначення: будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:001:0543 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г. Васюченко