Справа № 715/4030/25
У Х В А Л А

06 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу Борис О.Н., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на вклад в порядку спадкування за заповітом

встановив:

На адресу Покровського районного суду міста Кривого Рогу з Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на вклад в порядку спадкування за заповітом, для розгляду за підсудністю.

Вирішуючи питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 184 ЦПК України, позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 187 ЦПК України передбачено, що за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку. передбаченому ст. 185 цього Кодексу.

Відкриття провадження у справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом. За змістом ст.185 ЦПК України у випадку встановлення суддею невідповідності поданої позовної заяви вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, він постановляє ухвалу про залишення такої заяви без руху, яка з огляду на засади обов`язковості судових рішень є обов`язковою для позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України наслідки, пов`язані з невиконанням вимог такої ухвали суду, несе сторона позивача.

У зв`язку із зазначеним, звернення позивача до суду зобов`язує суддю до вчинення необхідних процесуальних дій з метою з`ясування можливості відкриття провадження у цивільній справі. Зокрема, з`ясуванню підлягають питання чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, для повернення позовної заяви, для відмови у відкритті провадження у справі.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

Так, позивач просить суд визнати за нею право на вклад з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що зберігаються відповідно до умов договору банківського вкладу в Територіально-відокремленому безбалансовому відділені №10004/0289 (ТВБВ 10004/0289) Філія-Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на рахунку № НОМЕР_1 - сума залишку 420056,62 грн, відкритому 14 березня 2016 року, що належало за життя ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

В позовній заяві позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Булавинське Горлівського району Донецької області помер її дідусь ОСОБА_3 . Вказана територія на момент смерті останнього і по теперішній час є тимчасово окупованою територією. На підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області 04 лютого 2025 року було встановлено факт смерті ОСОБА_3 і отримано свідоцтво про смерть останнього.

На встановлення обставин справи позивачем додано до позову копію вищевказаного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2025 року у справі № 715/281/25. Однак копія вказаного рішення надана до суду з відміткою про не набрання рішенням законної сили.

Окрім того, позов обґрунтований тим, що позивач є спадкоємицею майна померлого ОСОБА_3 на підставі заповіту, складеного останнім 20 грудня 2004 року, зареєстрованого за № 668 та посвідченого Бондаренко Л.Д., секретарем виконкому Булавинської селищної ради м. Єнакієве Донецької області.

На підставі постанови державного нотаріуса Глибоцької державної нотаріальної контори Чернівецької області Девди М.Т. від 22 серпня 2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки останньою не було подано до державної нотаріальної контори оригінал вищезазначеного заповіту та неможливості перевірити коло осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , що є необхідним для вчинення нотаріальних дій, а вчинення нотаріальних дій без таких документів суперечить законодавству України.

Позивач зазначає, що оригінал вищевказаного заповіту, складеного ОСОБА_3 20 грудня 2004 року, зареєстрованого за № 668 та посвідченого Бондаренко Л.Д., секретарем виконкому Булавинської селищної ради м. Єнакієве Донецької області, у позивача відсутній, оскільки знаходиться у батьків останньої, які перебувають на ТОТ. Отримати оригінал заповіту у позивача можливості немає, у зв`язку з чим остання додала до позову копію такого заповіту.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України (у редакції, чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту) якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

У відповідності до п.1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії, як посвідчення заповітів.

Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у відповідності зі статтею 37 Закону «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів (далі - посадові особи виконавчих комітетів) вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема посвідчують заповіти.

Заповіти і доручення, що посвідчуються в нотаріальному порядку, подаються посадовій особі виконавчого комітету не менш, ніж у двох примірниках, один з яких залишається у виконавчому комітеті Ради народних депутатів (пункт 27 Інструкції).

Всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій (пункт 19 Інструкції).

Позивач в позовній заяві зазначає про неможливість отримання оригіналу заповіту, оскільки територія, де знаходиться заповіт, належить до ТОТ, натомість фото заповіту було отримано за допомогою одного з месенджерів від матері позивача.

Водночас, позовна заява не містить відомості про вжиття позивачем заходів щодо отримання оригіналу або примірника заповіту, а також відомостей, що на день смерті спадкодавця заповіт не змінено і не скасовано, він є дійсним, оскільки заповіт складено та посвідчено 20 грудня 2004 року.

Окрім того, позивач у позовній заяві відповідачем зазначила сина померлого ОСОБА_3 та спадкоємця за законом ОСОБА_2 , який також є батьком позивача.

Суд зазначає, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця (постанова Верховного Суду від 10 січня 2022 року у справі № 577/2233/20 (провадження № 61-2722св21)).

У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 в справі № 759/19779/18 зазначено, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини.

Відтак, для вирішення заявлених позовних вимог важливим є встановлення наявності/відсутності інших спадкоємців, з`ясування питання чи прийняли інші спадкоємці спадщину.

Ці обставини визначають і як фактичне підґрунтя позову, так і суб`єктний склад відповідачів.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відтак, для вирішення заявлених позовних вимог важливим є встановлення наявності/відсутності інших спадкоємців, з`ясування питання чи прийняли інші спадкоємці спадщину, оскільки судове рішення у справі може безпосередньо вплинути на їх спадкові права та обов`язки.

Таким чином, позивачу слід визначитись з колом учасників у справі, оскільки рішення суду може вплинути на їх спадкові права та обов`язки.

Також враховуючи те, що предметом позову є визнання за позивачем права на вклад з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що зберігаються відповідно до умов договору банківського вкладу в Територіально-відокремленому безбалансовому відділені №10004/0289 (ТВБВ 10004/0289) Філія-Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на рахунку № НОМЕР_1 - сума залишку 420056,62 грн, відкритому 14 березня 2016 року, що належало за життя ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Водночас, до позову не додано доказів на підтвердження наявності належного померлому ОСОБА_3 вищевказаного банківського вкладу станом на день звернення до суду із зазначенням суми грошових коштів на ньому з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами.

Окрім того, належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця (постанова Верховного Суду від 10 січня 2022 року у справі № 577/2233/20 (провадження № 61-2722св21)).

Водночас відповідач не ставить перед судом питання про витребування такої інформації, а саме спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

Також з матеріалів справи вбачається, що дана позовна заява подана позивачем в електронному вигляді через систему «Електронний суд».

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст. 43 ЦПК України, у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Так, суддею встановлено, що позивачем до позовної заяви не додано доказів направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу.

Суд звертає увагу, що недотримання вищевказаних вимог є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Отже, вищевказані вимоги закону позивачем не виконані, позовна заява не містить підтверджень викладених фактичних обставин справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Таким чином, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, підтвердження та встановлення усіх обставин по справі позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на вклад в порядку спадкування за заповітом слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків, повідомивши, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на вклад в порядку спадкування за заповітом залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання ухвали в зазначений строк позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернена зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана 06 березня 2026 року.

Суддя О. Н. Борис