Справа № 307/5097/25
Провадження № 2-з/307/21/25
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
У Х В А Л А

01 січня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого - судді Ніточко В.В., з участю секретаря судового засідання Заяць Т.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28 квітня 2011 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перебуваючи у шлюбі, 18 серпня 2022 року, відповідач оформив право власності за собою на земельну ділянку площею 0,0792 га, з кадастровим номером :02:002:0184, що розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На даній земельній ділянці вони побудували житловий будинок, загальною площею 106,2 кв.м. 27 жовтня 2022 року відповідач ввів в експлуатацію спільний житловий будинок та оформив право власності за собою, що підтверджується витягом з реєстру речових прав №428975677. Однак, у 2024 році між ними погіршилися відносини, і рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 року шлюб між ними було розірвано. У будинку вони проживали разом із сином, будували його спільними зусиллями, вона спільно з відповідачем організовували всю роботу та ремонт будинку, нерідко, самостійно виконували різного роду будівельні роботи для того, щоб швидше завершити будівництво та забезпечити собі та сину комфортні умови проживання. Після того, як позивачка дізналась про реєстрацію відповідачем будинку лише за собою, вона, звернулась до нього з проханням про те, щоб він визнав, що будинок є їхньою спільною власністю, оскільки будувався в період шлюбу, а кошти та зусилля, які вкладалися в нього, були спільними. Вважає, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, де ОСОБА_2 є титульним власником, а вона є латентним власником.

Просить: у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки вартості земельної ділянки площею 0,0792 га, з кадастровим номером :02:002:0184, що розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у розмірі 235 994 грн. 83 коп; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки вартості житлового будинку, загальною площею 106,2 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , у розмірі 1 352 236 грн. 67 коп.

Крім цього, одночасно, позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій зазначає, що нею подано до Тячівського районного суду позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Зазначає, що існує ризик відчуження спірної земельної ділянки та житлового будинку, поки буде розглядатися позов, що унеможливить справедливий розгляд справи та призведе до того, що справа буде наповнюватися процесуальними учасниками. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких вона звертається до суду уразі, якщо відповідач відчужить спірне майно так, як воно зареєстроване на нього одноосібно і в реєстрі зазначено, що він єдиний власник.

Просить у порядку забезпечення позову, постановити ухвалу, якою накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0792 га, з кадастровим номером :02:002:0184, що розташована в АДРЕСА_1 та житловий будинок площею 106,2 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , до набрання рішенням по справі законної сили.

Відповідно до вимог частини першої статті 153 ЦПК України, учасники справи в судове засідання не викликалися.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд прийшов до наступного висновку.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 січня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

14 червня 2021 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 308/8567/20 зробив висновок, що законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті. У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 28 квітня 2011 року зареєстрували шлюб.

Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, земельна ділянка площею 0,0792 га, з кадастровим номером :02:002:0184, що розташована в АДРЕСА_1 , з 18 серпня 2022 року, належить ОСОБА_2 , житловий будинок площею 106,2 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , з 27 жовтня 2022 року, належать ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Пунктом 1 частини першою статті 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим або утруднить виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Оскільки предметом спору, який виник між сторонами у справі, є земельна ділянка площею 0,0792 га, з кадастровим номером :02:002:0184, що розташована в АДРЕСА_1 , яка з 18 серпня 2022 року належить ОСОБА_2 , та житловий будинок площею 106,2 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , який з 27 жовтня 2022 року належить ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно, оскільки без вказаного забезпечення позову може утруднитись виконання можливого рішення.

На думку суду, забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене майно є достатнім та дієвим для захисту прав та інтересів позивача, а також унеможливлює відчуження майна на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно.

При цьому суд зазначає, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, є тимчасовим обмеженням та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки, слугуватиме лише заходом запобігання можливих порушень прав позивача, охорони його матеріально-правових інтересів.

Накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0792 га, з кадастровим номером :02:002:0184, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , та житловий будинок площею 106,2 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , який належать ОСОБА_2 , є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Щодо права суду, відповідно до вимог частини першої статті 154 ЦК України, вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, зустрічного забезпечення, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Обраний вид забезпечення позову не призводить до понесення додаткових витрат відповідача унаслідок його застосування, і крім цього, відсутні підстави вважати, що таке забезпечення завдасть відповідачу збитків унаслідок застосованого судом заходу забезпечення позову.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Аналіз пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України свідчить про те, що для його застосування необхідно встановити сукупність таких обставин:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України;

2) позивач або взагалі не має на території України майна або розмір (вартість) його майна на території України недостатній для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто на суд покладається обов`язок застосувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасного встановлення зазначених обставин у їх сукупності.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 295/940/20 (провадження № 61-5047св21), від 01 квітня 2020 року у справі № 318/854/18 (провадження № 61-11466св19).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149, 150,154, 247, 258 261ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0792 га, з кадастровим номером :02:002:0184, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , та житловий будинок площею 106,2 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , який належать ОСОБА_2 , до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії до Закарпатського апеляційного суду.

Заявник (позивач): ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Суддя В.В. Ніточко