Справа № 172/1635/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Кріпаченко М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 серпня 2025 року по цивільній справі №172/1635/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернувся заявник із вищевказаною заявою про розстрочення виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 серпня 2025 року по цивільній справі №172/1635/24, за якою заявник є відповідачем. Заява мотивована тим, що заявник має статус внутрішньо переміщеної особи, втратив стабільне джерело доходу, роботу та звичайні умови господарської діяльності, що призвело до істотного погіршення його матеріального стану. Крім того, заявник зазнав та продовжує зазнавати додаткових постійних втрат, пов`язаних з орендою житла, оплатою комунальних послуг, забезпечення базових побутових потреб. Доходи заявника мать нерегулярний та нестабільний характер, не дозволяють йому погасити визначений рішенням суду розмір кредитної заборгованості одноразовим платежем. Сплата одразу всієї суми боргу призведе до позбавлення заявника мінімальних засобів до існування. За таких обставин, а також посилаючись на воєнний стан у країні, заявник звернувся до суду із даною заявою, в якій просив розстрочити виконання означеного рішення суду на 10 місяців.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 27 лютого 2026 року заяву про розстрочення виконання судового рішення прийнято до провадження та призначено до розгляду в судове засідання.

В судове засідання учасники розгляду заяви не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись.

За таких обставин, керуючись положення ст.ст.10, 211, 223, 240, 435 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд по суті заяви про розстрочення виконання судового рішення за наведеної явки учасників її розгляду, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви про розстрочення судового рішення, а також матеріали цивільної справи №172/1635/24, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра перебувала цивільна справа №172/1635/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками розгляду якої 04 серпня 2025 року ухвалено рішення суду, яким позовні вимоги задоволені частково та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №01 від 10 січня 2018 року станом на 01 липня 2024 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42585,04 гривень.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а вищевказане рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому ані матеріали цивільної справи №172/1635/24, ані матеріали заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду не містять жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б дозволяли суду встановити поточний матеріальний стан відповідача (рівень його доходів та видатків), підтвердивши викладені ним у заяві про розстрочення рішення суду твердження про такий незадовільний рівень майнового стану відповідача, який не дозволяє виконати рішення суду про стягнення кредитної заборгованості та зумовлює необхідність розстрочення виконання такого рішення суду.

Правовідносини щодо розстрочення виконання судового рішення врегульовані нормами ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Згідно ст.10 ч.9 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення (ст.435 ЦПК України) є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Таким чином, підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

За змістом ч.5 ст.435 ЦПК України звернення до суду із заявою про розстрочення/відстрочення виконання судового рішення більше ніж через рік з дня ухвалення такого судового рішення унеможливлює задоволення заяви про розстрочення/відстрочення виконання судового рішення.

Наведені вище правові висновки знайшли своє відображення у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі №796/43/2018, від 03 жовтня 2024 року по справі №824/50/22, від 25 жовтня 2024 року по справі №824/28/22, від 06 лютого 2025 року по справі №824/45/22, а також у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року №14.

Стосовно заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду, яка вирішується, то заявник (відповідач) в обґрунтування такої заяви посилається фактично на єдину підставу свій майновий стан, який, за його твердженнями, не дозволяє йому виплатити стягувану рішенням суду суму одразу. Разом з тим, як зазначалось вище, відповідач не подав суду жодних доказів на підтвердження рівня свого майнового стану, зокрема його незадовільності, що, в свою чергу, свідчить про недоведеність заявлених підстав для розстрочення виконання рішення суду, а отже і унеможливлює задоволення такої заяви відповідача повністю чи частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2, 7, 8, 10, 12, 13, 81, 258-261, 263, 268, 272, 353, 354, 355, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 серпня 2025 року по цивільній справі №172/1635/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.М. Авраменко