Справа № 490/3046/25 Головуючий у 1-й інстанції Чулуп О. С.
Провадження № 22ц/812/240/26 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: - Колосовою О. М.,

за участю: представника відповідачки Скрибки І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , від імені якої діє

адвокат Скрибка Ігор Юрійович,

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Чулупа О. С. у місті Миколаєві о 14 год 00 хв зі складанням повного рішення, у справі

за позовом

Акціонерного товариства (АТ) «Сенс Банк» до ОСОБА_1 ,

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

22 квітня 2025 року АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 297 249 грн 20 коп. заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову банк зазначив, що позичальницею ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг в АТ «Сенс Банк», акцептовано оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту «Кредит готівкою», на підставі якої відкрито рахунок.

Між тим, в порушення умов договору кредитування, позичальницею у визначені строки не у повному обсязі погашена сума кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення заборгованості за кредитом в загальному розмірі 297 249 грн 20 коп.

Відзиву на позовну заяву відповідачкою не надано, натомість у вересні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника Скрибку І. Ю., звернулась з клопотанням про витребування від банку документів, що містять банківську таємницю, а саме копію кредитного договору, копію договору про банківське обслуговування, докази перерахунку коштів відповідачці у вигляді первинних бухгалтерських документів. Також надала додаткові пояснення, в яких виклала заперечення по суті пред`явленого позову, зазначивши, що укладений договір не відповідає чинному законодавству, та позивачем не надано належних доказів його укладення, оскільки наявність лише самої оферти без повноцінного кредитного договору не може вважатись належним акцептом, який би підтверджував факт надання кредиту.

В подальшому зазначила, що оферту від 21 серпня 2020 року про отримання кредиту, на який посилається банк, нею не акцептовано, оскільки раніше нею акцептована інша оферта шляхом підписання 17 вересня 2019 року між нею та банком заяви з укладенням договору про відкриття рахунку та надання кредитного ліміту, яку вона погашала шляхом внесення платежів. Згоди на проведення перекредитування за рахунок нової оферти вона банку не надавала.

Вказувала, що банком її не повідомлено про зміну назви, що є суттєвим порушенням її права на інформацію, та змушує зазнавати матеріальних та нематеріальних збитків.

Звертала увагу суду, що на меморіальному ордері наданому у якості доказу виплати кредитних коштів відсутні печатка банка, крім того документ посвідчено фахівцем АТ «Сенс Банк», в той час, як зміна назви банку відбулася пізніше дати видачи меморіального ордеру, тому вказаний меморіальний ордер не можна вважати належним доказом, як і виписки по позичковому рахунку відповідачки разом з розрахунком банку, оскільки вони не є первинними документами.

За наведеного вважала, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що картковий рахунок на який за твердженням банку були перераховані кредитні кошти, належить саме ОСОБА_1 . Докази на підтвердження факту відкриття такого рахунку та користування ним також відсутні, що викликає сумнів у виконанні позивачем своїх зобов`язань щодо надання кредиту перед відповідачкою.

Тому банк не довів обставин на які посилається в обґрунтування позову у порушення вимог ЦПК України.

Заперечувала щодо продовження нарахування банком відсотків за прострочення, яке є безпідставним з огляду на введення воєнного стану та пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за змістом якого позичальників звільнено від відповідальності за прострочення виконання за договорами.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 вересня 2025 року у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2025 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено, ухвалено про стягнення на його користь з позичальниці ОСОБА_1 297 249 грн 78 коп. кредитної заборгованості, з яких: 245 946 грн 78 коп. прострочене тіло кредиту, 51 302 грн 42 коп. відсотки за користування кредитом. Розподілено судові витрати.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості пред`явлених вимог.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника Скрибку І. Ю., посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи та з не відповідністю висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на наявність судового рішення про задоволення її позову про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса за вказаним кредитним договором з тих підстав, що укладений кредитний договір наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально. Зазначала про ненадання банком доказів, які б містили суму кредиту та графіку платежів, на підставі яких позичальниця мала повернути кошти, а також самого кредитного договору. Вважала посилання банку на договір без належних доказів його укладення та підтвердження протиправним, внаслідок чого наявність лише самої оферти без повноцінного укладення кредитного договору, не є акцептуванням його умов позичальницею.

Посилалася на наявність між нею та банком інших кредитних відносин з відкриття відновлювальної кредитної лінії та надання платіжної картки від 17 вересня 2019 року, за якими нею вносяться платежі, внаслідок чого потреби у перекредитуванні вона не мала і не акцептувала 21 серпня 2020 року нову оферту банка.

Повторно вказувала на порушення її прав при зміні назви банка та надання ним до суду меморіального ордеру з неправильними реквізитами, зокрема з зазначенням нової назви банка, який як і виписка по позичковому рахунку відповідачки разом з розрахунком банку не є первинними документами.

За наведеного вважала, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу який би підтверджував, що картковий рахунок на який за його твердженням були перераховані кредитні кошти, належить саме ОСОБА_1 .

Докази на підтвердження факту відкриття такого рахунку на її ім`я та користування ним відсутні, що викликає обґрунтовані сумніви у виконанні позивачем своїх зобов`язань стосовно надання кредиту відповідачки.

Вказувала на безпідставність нарахування банком відсотків за прострочення після 24 лютого 2022 року, з огляду на введення воєнного стану та пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за змістом якого позичальників звільнено від відповідальності за прострочення виконання за договорами.

Звертала увагу суду на відсутність первинних бухгалтерських документів які можуть слугувати доказом наявності заборгованості, на яку можуть бути нараховані проценти за користування кредитом.

Посилалась на відповідну судову практику.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні справи судом встановлено, що 21 серпня 2020 року відповідачка ОСОБА_1 подала на ім`я голови правління АТ «Альфа-Банк» клопотання про укладення договору про реструктуризацію наявної у неї простроченої заборгованості за раніше укладеною нею акцептом/офертою №501163165 в сумі 276 792 грн 42 коп. строком на 60 місяців, яку погодилась сплачувати у строки та розміри передбачені графіком платежів щомісяця (а.с.31, 122-130).

Тому того ж дня ОСОБА_1 особисто заповнена та підписана анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа - Банк» (назву якого змінено на АТ «Сенс Банк»)(а.с.20-25) на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк» з відкриттям на її ім`я рахунку за № НОМЕР_1 з метою подальшого погашення заборгованості за цією угодою, за якою сума кредиту надається їй, як позичальниці, для повернення заборгованості за кредитним договором №501163165 від 17.07.2019року шляхом переказу грошей на інший її рахунок. Підписана нею і оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500838127 «Кредит готівкою» у розмірі 276 792 грн 42 коп. строком на 60 місяців до 25 серпня 2025 року із застосуванням фіксованої процентної ставки 23% річних з метою повернення заборгованості за кредитним договором №501163165 від 17 липня 2019 року у розмірі 276 792 грн 42 коп. шляхом переказу коштів на її рахунок № НОМЕР_2 (а.с.27-28), які відповідачка зобов`язалась повернути шляхом сплати до 14 числа кожного місяця мінімального платежу у розмірі 7 802 грн 91 коп. у відповідності до узгодженого графіку платежів (а.с.29).

Окрім оферти на укладання угоди та анкети-заяви про акцепт «Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору на обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк» відповідачкою підписано паспорт споживчого кредитування, в якому викладені умови обраного відповідачкою кредиту (а.с.30).

Відповідно до меморіального ордеру № 6136455 від 25 серпня 2020 року та виписки з руху коштів по рахунку, банком на виконання умов договору перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 у АТ «СЕНС БАНК», який є правонаступником АТ «Альфа-Банк», суму кредиту в розмірі 276 792 грн 42 коп. (а.с.66).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).

За змістом статей 641-642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору, яка має містити істотні умови договору, внаслідок чого відповідь особи, який адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною та безумовною.

Отже, у справі є встановленим, що після звернення відповідачки ОСОБА_1 до банку із клопотанням про укладення договору реструктуризації іншої кредитної заборгованості, АТ «Альфа Банк» внесена їй пропозиція укласти договір із визначенням істотних його умов (оферта), яку позичальниця акцептувала повно та безумовно шляхом її підписання.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу України щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про доведеність банком за допомогою належних доказів обставин, які підтверджують акцептування позичальницею оферти банку на укладення договору за визначеними ним умовами та які пов`язані з перерахуванням кредитних коштів на погашення іншої заборгованості відповідачки, які ОСОБА_1 погодилася безумовно погасити протягом 60 місяців за визначеним щомісячним платежем, з урахуванням процентів, та на рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито нею в цьому банку для обслуговування кредиту.

Тому посилання відповідачки та її представника на відсутність доказів акцептування ОСОБА_1 нової оферти банку та добровільне погашення боргу за іншою офертою, не заслуговує на увагу, у зв`язку з наданням банком особисто підписаних позичальницею документів, з яких вбачається її акцепт оферти банку за №500838127 «Кредит готівкою» та відкриття нового рахунку для обслуговування цього кредиту, на який нею підтверджено перерахування коштів під час надання додаткових пояснень (а.с.134).

За наведеного не мають правового значення доводи про здійснення відповідачкою обов`язків з виконання інших кредитних зобов`язань перед банком за іншим договором.

Доводи про відсутність первинних бухгалтерських документів, як підстави для стягнення заборгованості за цим договором, не є слушними, у зв`язку з наданням банку, як виписки руху коштів по рахунку, так і наведення розрахунку заборгованості, який не спростовано відповідачкою шляхом надання квитанцій на підтвердження сплати більшої суми за кредитом, ніж враховано банком під час нарахування боргу.

Твердження про порушення прав позичальниці про неповідомлення банком про зміну своєї назви не має значення, оскільки не надає позичальниці права не виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором, як і не спростовує перерахування коштів за меморіальним ордером, копія якого видана комплексом з банківського обслуговування, після зміни назви банком та звернення до суду за стягненням заборгованості.

Наявність чи відсутність судового рішення про визнання виконавчого напису, здійсненого на цьому договорі (оферті), таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для звільнення позичальниці від належного виконання зобов`язань за положеннями, які регулюють таке виконання, викладеним у статтях 526-545 ЦК України, оскільки форма вчинення акцепту на оферті не вимагає нотаріального посвідчення.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як слідує з наданої банківської виписки на ім`я відповідачки ОСОБА_1 , переказ кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_3 , призначений для повернення заборгованості, а також внесення ОСОБА_1 платежів на погашення кредиту за кредитним договором № 500838127 від 21 серпня 2020 року (а.с.33-65). За цим рахунком розрахована заборгованість, з урахуванням проведених відповідачкою погашень та виходячи з узгодженої процентної ставки у розмірі 23% річних із припиненням нарахування процентів за користування кредитом з 25 жовтня 2022 року, яка станом на 25 березня 2024 року складає суму в розмірі 297 249 грн 20 коп., яка складається з: 245 946 грн 78 коп. заборгованості за тілом кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом до 25 жовтня 2022 року в сумі 51 302 грн 42 коп.

Підстави для зменшення суми нарахованих банком процентів відсутні, оскільки вони нараховані відповідно до положень статті 1048 ЦК України за розміром узгодженої фіксованої ставки, визначеної умовами договору, та не є неустойкою, про звільнення від нарахування та сплати якої посилався у змісті скарги представник відповідачки.

За копією звернення відповідачки до банку 2 січня 2024 року про закриття кредитного договору №500838127, відповіді АТ «Сенс Банк» від 4 січня 2024 року на це звернення та вимоги про усунення порушень шляхом дострокового повернення боргу вбачається, що позичальниця усвідомлювала наявність кредитних правовідносин з банком за цією офертою, що нею була акцептована 21 серпня 2020 року, нарахування за її умовами боргу, право на дострокове повернення якого мав банк відповідно до узгоджених між сторонами умов (а.с.27-30, 70, 131-132).

Доказів протилежного, в тому числі відсутності акцептованого у серпні 2020 року договору та заборгованості за ним, ОСОБА_1 не надано.

На підставі наведеного та враховуючи норми процесуального і матеріального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та обґрунтовано задоволено позов банка до ОСОБА_1 шляхом стягнення з неї заборгованості у розрахованому банком розмірі 297 249 грн 20 коп.

Отже, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 255, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова