Провадження №2/389/432/25
Ухвала

іменем України

10 березня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Чернявської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Знам`янського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,

встановив:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Юхименко Н.В., звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати арешт, накладений на все його нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що згідно з інформацією, отриманою ним з витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, йому стало відомо, що на все його нерухоме мано ще 14.12.2012 накладено арешт, що перешкоджає йому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Його представник звернувся до Знам`янського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з вимогою скасувати арешт з його майна, у зв`язку з відсутністю підстав для його збереження. У відповідь його повідомили, що виконавчі провадження знищені через закінчення строку зберігання, але відмовився зняти арешт, посилаючись на несплачену заборгованість. Згідно з відомостями Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчого провадження, наразі жодних відкритих виконавчих проваджень щодо нього немає. Знищення матеріалів виконавчих проваджень свідчить про їх припинення. Вважає, що відмова зняти арешт через несплачену заборгованість є неправомірною, оскільки без чинного виконавчого провадження арешт втрачає законну підставу. Для стягнення заборгованості стягувач має повторно звернутися до суду, що наразі не зроблено. Наявність арешту порушує його право власності та створює перешкоди в користуванні майном. З огляду на викладене, ним подано позов до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Юхименко Н.В. подала суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Знам`янського ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вирішення питання залишив на розсуд суду з урахуванням наданих доказів.

Відповідачка ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №3 від 03.12.2025.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта від 01.05.2025 №424966307 наявна інформація про:

обтяження нерухомого майна №196538, яке накладено в межах виконавчого провадження АСВП N?36654399 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 моральної шкоди в сумі 10000 грн на користь ОСОБА_2 та в межах виконавчого провадження АСВП N?36654412 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 матеріальної шкоди в сумі 66176 грн 26 коп на користь ОСОБА_2 . Зазначені виконавчі провадження завершені 21.02.2013 відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) в редакції Закону, яка діяла на момент прийняття рішення. Інформація стосовно виконавчих проваджень №36654399 та №36654412 перенесена до Спецрозділу;

обтяження нерухомого майна №9025199 (обтяження №13387489 погашено у зв?язку із перенесенням до спеціального розділу за номером 9025199 під час реєстрації права власності на нерухоме майно), яке накладено в межах виконавчого провадження АСВП №35701941 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 штрафу в сумі 510 грн на користь держави. Виконавче провадження завершено 21.02.2013 відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) в редакції Закону, яка діяла на момент прийняття рішення. Інформація стосовно виконавчого провадження №35701941 перенесена до Спепрозділу.

Також, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження АСВП №37179587 з виконання постанови ДАІ №221084 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 штрафу в сумі 510 грн на користь держави. Виконавче провадження 22.06.2013 завершено відповідно до п.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) в редакції Закону, яка діяла на момент прийняття рішення. Інформація стосовно виконавчого провадження №37179587 перенесена до Спепрозділу.

На даний час паперові примірники вказаних виконавчих проваджень №№ 36654399, 36654412, 37179587, 35701941 знищені відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, посилався на те, що на все його нерухоме майно постановами державного виконавця накладений арешт.

Згідно з ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон №606-XIV) (в редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанов про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Аналогічні положення містяться і у ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21) і на такій позиції ґрунтується оскаржувана ухвала суду.

Судом встановлено, що виконавчі провадження №36654399 та №36654412 були відкриті у зв`язку з примусовим виконанням вироку суду за наслідками розгляду цивільного позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди.

Вказане судове рішення боржником (позивачем в цій справі) не виконано, заборгованість не сплачена, виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання на підставі до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) в редакції Закону, яка діяла на момент прийняття рішення.

Таким чином, позивач як особа, яка є боржником у виконавчому провадженні з виконання вироку у кримінальному провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2025 у справі №295/6687/24.

Крім того, вимоги про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях №35701941 та №37179587, відкритих на виконання рішень іншого органу (ДАІ), також не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду в порядку п.1 ч.1 ст.19 та ч.1 ст.287 КАС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, як такої, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, згідно з ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп, однак провадження в цій справі підлягає закриттю у зв`язку з тим, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому сплачену суму судового збору необхідно повернути позивачу

Керуючись ст.15 ЦК України, ст.2, 19, 255, 258, 260, 261, 268 ЦПК України, суд,

постановив:

Провадження в цій справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір,сплачений при поданні цього позову, в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп (платіжна інструкція АТ КБ «Приватбанк» №1.131388149.1 від 13.05.2025).

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва