ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4260/26
провадження № 2-з/753/34/26
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

"11" березня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі судді Котенко Р. В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з1972 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 03.02.2026 позивачу було вручено наказ № 23/ОС від 01.08.2022 про звільнення на підставі п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП. Позивач вважає звільнення незаконним. При цьому, як вказує позивач, відповідач задекларував у ПФУ виплату йому у серпні 2022 р. заробітної плати у розмірі 26 814,40 грн, проте фактично не виплатив вказану суму.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач не виконав постанову КАС від 11.12.2019 у справі № 761/738/15-ц, не сплатив ЄСВ із суми 821 491,86 грн та подав неправдиві дані до ПФУ про його стаж (9 років замість 50) та заробітну плату.

З огляду на вказане, позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення № 23/ОС від 01.08.2022 про його звільнення;

- поновити його на посаді помічника Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення;

- стягнути з відповідача заборгованість у сумі 26 814,40 грн;

- стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.08.2022 по день ухвалення рішення;

- зобов`язати відповідача подати уточнюючу звітність до ПФУ щодо його фактичного стажу (50 років) та сплати ЄСВ за рішенням № 761/738/15-ц.

У подальшому, 04.03.2026 через підсистему «Електронний суд» позивачем були подані додаткові пояснення, якими він повідомив суд, що 03.03.2026 у застосунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» він побачив, що на його пенсійний рахунок від відповідача надійшли кошти у розмірі 21 585,59 грн із призначенням платежу «Зарплата».

У вказаних письмових поясненнях позивач підтримав свої позовні вимоги. При цьому, по суті змінив позовні вимоги в частині, оскільки просив суд стягнути залишок боргу та доповнив позов новими вимогами, а саме: просив стягнути компенсацію за затримку розрахунку при звільненні.

Разом з позовом до суду була подана заява про забезпечення позову.

Заява обгрунтована тим, щоіснує загроза невиконання рішення, а саме відповідач свідомо ігнорує виконання постанови КАС ВС від 11.12.2019 та не сплачує ЄСВ вже понад 6 років. Крім того, зазначає, що відповідач задекларував виплату йому 26 814,40 грн у серпні 2022 р., проте кошти перераховані позивачу не були, що свідчить про умисне приховування відповідачем заборгованості та викривлення даних.

У зв`язку із зазначеним просить вжити заходи забезпечення позову накладення арешту на грошові кошти Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на його рахунках у банківських установах (включаючи ДКСУ та комерційні банки) у межах суми 26 814,40 грн, а також заборонити Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення вчиняти дії щодо викривлення його звітності в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2026 заява про забезпечення позову була залишена без руху.

09 березня 2026 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Недоліки заяви про забезпечення позову усунуті позивачем у встановлений судом строк.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано на розгляд судді Котенко Р. В.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Тобто, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для ефективного захисту прав або інтересів позивача.

При цьому, відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Окрім того, при вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові від 15 вересня 2023 року у справі № 917/453/23 Верховний Суд виснував, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Однак, у матеріалах поданої заяви про забезпечення позову відсутні докази, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи не можуть бути покладеними в обґрунтування відповідної ухвали.

Крім того, з письмових пояснень позивача, поданих до суду 04.03.2026 через підсистему «Електронний суд», вбачається, що заборгованість з невиплаченої заробітної плати погашена у розмірі 21 585,59 грн, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача лише залишок заборгованості.

Відтак, прохання позивача про накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача у межах суми 26 814,40 грн, є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

Також, суд вважає, що вимога позивача про застосування такого заходу забезпечення позову як заборона відповідачу вчиняти дії щодо викривлення його звітності в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування не відповідає виду забезпечення позову у розумінні ст. 150 ЦПК України, адже є незрозумілим які саме дії має суд заборонити вчиняти відповідачу з урахуванням застосованого позивачем терміну «викривлення».

Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями ст.ст. 149 - 150, 158, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. В. Котенко