ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 753/17912/24

провадження № 61-7862св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Букіним Олексієм Сергійовичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2025 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

У вересні 2024 року КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило суд стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 71 643,34 грн; заборгованість за спожиту з 01 листопада 2021 року теплову енергію у розмірі 82 740, 20 грн; заборгованість за постачання з 01 листопада 2021 року гарячої води у розмірі 14 796,28 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 204,96 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 112,29 грн; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн та зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року позов задоволено.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Букіна О. С. в інтересах ОСОБА_1 .

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвалою від 16 квітня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху через неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. На виконання вимог ухвали представник скаржниці надав до суду заяву, у якій повідомив, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи. В апеляційній скарзі зазначалося, що адвокат Головко Р. В. в інтересах ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи та отримав копію рішення 31 січня 2025 року. Одночасно представник скаржниці повідомив про те, що відомості про дату ознайомлення з матеріалами справи були отримані адвокатом Букіним О. С. від клієнта ОСОБА_1 разом з фотокопіями матеріалів справи 25 лютого 2025 року і цього ж дня укладено договір про надання правової допомоги по справі. ОСОБА_1 повідомила про причину розірвання договору про надання правової допомоги з адвокатом Головко Р. В., який не може продовжувати виконання доручення за договором за станом здоров`я. Однак повний текст оскаржуваного рішення складено 19 листопада 2024 року. 28 лютого 2025 адвокатом Букіним О. С. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу через підсистему «Електронний суд». Зазначено, що копію рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року отримано адвокатом Головком Р. В. лише 31 січня 2025 року. При цьому в заяві про усунення недоліків вказано, що адвокат Головко Р. В. повідомив ОСОБА_1 про це лише 24 лютого 2025 року. Водночас матеріали справи містять розписку про отримання копії оскаржуваного рішення адвокатом Головком Р. В. 28 січня 2025 року.

Обставини, вказані у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, не свідчать про поважність підстав пропуску строку апеляційного оскарження. Доказів наявності непереборних обставин, які б перешкоджали апеляційному оскарженню судового рішення, матеріали справи не містять. Суд виходив із того, що представник відповідачки Головко Р. В. був обізнаний про існування даного судового провадження, отримав рішення суду - 28 січня 2025 року і мав здійснювати в розумні кроки щодо виконання обов`язків по захисту прав та інтересів відповідачки. Розірвання договору про надання правничої допомоги уже після отримання копії рішення та укладення нового договору з іншим адвокатом не є поважною причиною для поновлення строку. При цьому у самому договорі про надання правової допомоги від 12 січня 2025 року зазначено, що адвокат Головко Р. В. приймає на себе зобов`язання з представництва клієнта саме у справі № 753/17912/24 за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Отже, ОСОБА_1. була обізнана про наявність щодо неї спору у цій справі ще 12 січня 2025 року. При цьому неналежна організація процесу із оскарження судового рішення для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Оскільки апеляційна скарга подана поза межами строку апеляційного оскарження, а наведені представником скаржниці підстави для поновлення цього строку визнані судом неповажними, суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Аргументи учасників справи

18 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2025 року, в якій просить її скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що у березні 2022 року у зв`язку із повномасштабним вторгнення рф вона виїхала за кордон та наразі постійно проживає у Польщі (відповідні докази були додані до апеляційної скарги). Відповідач не була присутня в жодному судовому засіданні у справі, їй не направлялися ухвала про відкриття провадження з позовом та додатками до нього, будь-які судові повістки, а також судове рішення. У порушення вимог статей 128, 190 ЦПК України вона жодним чином не було повідомлена судом про розгляд щодо неї справи за позовом КП «Київтеплоенерго» та була позбавлена можливості ознайомитися з позовною заявою, додатками до неї, з ухвалою про відкриття провадження у справі.

Адвокат Головко Р. В. з об`єктивних причин не міг продовжувати виконання доручення за договором за станом здоров`я. Зокрема Головко Р. В. є особою з інвалідністю ІІ групи, у лютому 2025 року проходив стаціонарне лікування в ДУ «ІЗНХ ім. В.Т. Зайцева НАМН України» та 24 лютого 2025 року повідомив, що за станом здоров`я не може виконувати доручення клієнта щодо підготовки апеляційної скарги та представництва інтересів в апеляційному суді. Крім того, 24 лютого 2025 року адвокат Головко Р. В. передав клієнту фотокопії позовної заяви з додатками, ухвалу про відкриття провадження, а також оскаржене рішення суду першої інстанції та повідомив, що ознайомився з відповідними матеріалами 28 лютого 2025 року. Саме 24 лютого 2025 року між адвокатом Головко Р. В. та ОСОБА_1 було укладено угоду про розірвання договору про надання правової допомоги (причина розірвання - неможливість адвокат виконувати доручення клієнта за станом здоров`я). Враховуючи наведені обставини, 25 лютого 2025 року вона уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Букіним О. С., а вже 28 лютого 2025 року адвокат Букін О. С. звернувся з відповідною апеляційною скаргою до суду.

Отримання від адвоката Головко Р. В. помилкової інформації про дату ознайомлення з матеріалами справи, об`єктивно пов`язано зі станом його здоров`я. Зі змісту виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 884 щодо Головко Р. В. вбачається, що за результатами УЗД судин шиї та УЗД серця діагностовано атеросклероз аорт, що призводить до значних порушень кровообігу, порушення пам`яті та координації. Адвокатом Букіним О. С. підготовлено та подана до суду апеляційну скаргу протягом двох днів з моменту ознайомлення з матеріалами справи та змістом оскаржуваного рішення.

Надмірний формалізм у застосуванні строків не повинен порушувати права на доступ до суду. При цьому, апеляційний суд не врахував, що відповідач, дотримуючись принципу, визначеного статтею 43 ЦПК України, діяла добросовісно - змінила захисника одразу після втрати зв`язку з попереднім, а апеляційну скаргу подано першого ж можливого дня.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

За змістом пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункту 8 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Право на ефективний судовий захист передбачає, що сторони цивільного судочинства повинні мати змогу реалізувати право подати апеляцію з того моменту, коли вони фактично поінформовані про самі судові рішення, що можуть порушувати їх законні права чи інтереси (RYAZANTSEV v. RUSSIA, N 21774/06, § 53, від 10 березня 2011 року).

Європейський суд з прав людини зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК).

Згідно із частиною третьою статті 354 ЦПК строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За правилами статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 755/2543/20 зазначено, що у статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку. Вичерпний перелік випадків, які підтверджують дату вручення судового рішення, наведений у частині шостій статті 272 ЦПК України, і в цьому переліку день оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не прирівняно до дня вручення судового рішення. Можливість дізнатися про ухвалене судом першої інстанції заочне рішення з ЄДРСР є лише правом заявника. При цьому, оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не скасовує обов`язок суду вчасно направляти копії судових рішень учасникам справи. При цьому дата подачі апеляційної скарги у контексті вирішення зазначеного процесуального питання правового значення не має, оскільки законом імперативно встановлено, що учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Тобто визначальним є момент вручення рішення суду, а не звернення до суду із відповідною заявою. Визнаючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені заявником, неповажними, апеляційний суд не врахував, що особа має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду; не звернув уваги на те, що суд першої інстанції не виконав вимоги статті 272 ЦПК України щодо вручення судового рішення, на це посилався заявник в апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення; не спростував доводи позивача, що копія рішення суду першої інстанції на його адресу не направлялася та йому не вручена».

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 752/24301/19, від 14 липня 2022 року у справі № 285/2686/20-ц, від 03 листопада 2021 року у справі № 2-3552/10, від 19 січня 2022 року у справі № 752/19105/21, від 25 лютого 2021 року у справі № 679/219/20, від 11 серпня 2020 року у справі № 404/4551/19.

У пункті 8.4. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22 (провадження № 14-48цс22) зазначено: «вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження чи повернення апеляційної скарги, суди апеляційної інстанції мають враховувати обов`язок суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з дотриманням принципу розумності та пропорційності, з метою уникнення надмірного формалізму, із додержанням балансу між метою забезпечення належної процесуальної поведінки сторони та забезпеченням її права на апеляційне оскарження судового рішення. Відповідний висновок має бути висловлено із додержанням балансу між метою забезпечення належної процесуальної поведінки сторони та забезпеченням її права на апеляційне оскарження судового рішення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 523/9076/16-цвказано, що «у статтях 127, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку».

Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 372/4155/18(провадження № 61-7685св20) та вказано, що заявник не допустив необ`єктивного зволікання з поданням апеляційної скарги, а можливе, на думку апеляційного суду, пропущення строку на апеляційне оскарження є незначним, тому перегляд судового рішення суду першої інстанції не порушить принципу res judicata.

Касаційний суд зауважує, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22, від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

у вересні 2024 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справ матеріалами (а. с. 154);

відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення кореспонденція, надіслана Дарницьким районним судом м. Києва 21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 161);

рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року позов КП «Київтеплоенерго» задоволено в повному обсязі (а. с. 162-166);

відомостей про надіслання копії рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 матеріали справи не містять;

згідно з заявою про надання справи для ознайомлення адвокат представник ОСОБА_1 - Головко Р. В. (повноваження якого підтверджено договором про надання правової допомоги від 12 січня 2025 року та ордером на надання правничої (правової) допомоги від 12 січня 2025 року) 28 січня 2025 року ознайомився з матеріалами справи та отримав копії матеріалів справи для відповідача (а. с. 169);

28 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Букін О. С. подав апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року, яка містила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що: ОСОБА_1 не отримувала жодної кореспонденції від суду, в тому числі й оскаржене рішення суду першої інстанції, внаслідок чого була фактично позбавлена можливості ознайомитися з позовом; у 2022 році у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф, ОСОБА_1 виїхала у Польщу, де проживає і зараз; 31 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - Головко Р. В. особисто отримав у суді першої інстанції копію позовної заяви з додатками, ухвалу про відкриття та рішення по суті (а. с. 174, 174 зворот). До апеляційної скарги додано копію закордонного паспорту ОСОБА_1 з відмітками про перетин кордону та отримання візи, копію дозволу на проживання у Польщі (Karta Pobytu) ОСОБА_1 (а. с. 182-186);

28 квітня 2025 року на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без руху представник ОСОБА_1 - адвокат Букін О. С. подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги та просив поновити пропущений строку на апеляційне оскарження. У заяві, крім аргументів, викладених у апеляційній скарзі, вказував, що дату ознайомлення адвокатом Головко Р. В. з матеріалами справи (31 січня 2025 року) були отримані ним від відповідача з фотокопіями матеріалів справи 25 лютого 2025 року. Цього ж дня між адвокатом Букіним О. С. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги. Адвокат Головко Р. В. з об`єктивних причин не може продовжувати виконання доручень за договором за станом здоров`я, про що 24 лютого 2025 року повідомив клієнта та передав ОСОБА_1 фотокопії документів. 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 уклала договір про надання правової допомоги з Букіним О. С. , а вже 28 лютого 2025 року він подав апеляційну скаргу, тобто протягом двох днів з моменту ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 202-203). До вказаної заяви додано: угоду про розірвання договору з адвокатом від 24 лютого 2025 року, відповідно до якої адвокат Головко Р. В. та клієнт ОСОБА_1 прийшли до згоди про розірвання договору про надання правової допомоги від 20 січня 2025 року у зв`язку з неможливістю адвокати виконувати доручення у подальшому (а. с. 204); довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, згідно з якою Головку Р. В. з 31 липня 2024 року встановлено другу групу інвалідності (а. с. 205); виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) № 884, видану Головку Р. В. , відповідно до якої у період з 10 лютого 2025 року по 14 лютого 2025 року Головко Р. В. перебував у стаціонарі (а. с. 206);

відмовляючи у відкритті апеляційного провадження та визнаючи неповажними причини пропуску строку на апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції вважав, що розірвання договору про надання правничої допомоги уже після отримання копії рішення та укладення нового договору з іншим адвокатом не є поважною причиною для поновлення строку. Адвокат Головко Р. В. відповідно до договору про надання правової допомоги від 12 січня 2025 року був уповноважений відповідачкою на вчинення процесуальних в цій справ. Отже, ОСОБА_1. була обізнана про наявність щодо неї спору у даній справі ще 12 січня 2025 року;

апеляційний суд не врахував, що відповідач не була обізнана про наявність ініційованого проти неї судового провадження, копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження також не отримувала, в матеріалах справи відсутні докази направлення або вручення ОСОБА_1 копії рішення суду першої інстанції;

судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки всім доводам та доказам, доданим до заяв про поновлення строку, з дотриманням принципу розумності та пропорційності, уникнення надмірного формалізму, із додержанням балансу між метою забезпечення належної процесуальної поведінки сторони та забезпеченням її права на апеляційне оскарження судового рішення,з урахуванням того, що представник відповідача Букін О. С. апеляційну скаргу подав на тридцять перший день з моменту отримання іншим адвокатом Головко Р. В. повного рішення суду першої інстанції та у клопотаннях про поновлення відповідного строку від 28 лютого 2025 року і 28 квітня 2025 року навів причини його пропуску та надав відповідні докази, при тому, що законом гарантовано учасникам справи право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження. Як наслідок оскаржену ухвалу апеляційного суду належить скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що ухвала апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржене судове рішення скасувати та передати справу для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2025 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції ухвала Київського апеляційного суду від 16 травня 2025 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко