ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року

м. Київ

справа № 700/141/25

провадження № 61-15661св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Давигора Світлана Анатоліївна, на рішення Лисянського районного суду Черкаської області, в складі судді Бесараб Н. В., від 28 липня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду, в складі колегії суддів:

Новікова О. М., Гончар Н. І., Карпенко О. В., від 05 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

2. Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , про що, за твердженням позивачки, їй стало відомо лише 28 листопада 2024 року.

3. Останній раз вона зв`язувалась з батьком у березні 2022 року, після початку повномасштабного військового вторгнення росії в Україну. Потім спілкування припинилось, проте не з її вини, оскільки вона не мала зв`язку з батьком.

4. Зазначає, що після звернення її матері, як представника за довіреністю, до державного нотаріуса, їй стало відомо про існування заповіту, складеного ОСОБА_4 16 листопада 2001 року, відповідно до якого батько заповів майно своїм дочкам - сторонам у цій справі.

5. ОСОБА_2 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , а позивачка -

28 січня 2025 року, тобто з пропуском строку визначеного законом, у зв`язку з чим нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину.

6. Вказує, що причиною пропуску нею строку для прийняття спадщини є те, що на час смерті спадкодавця вона проживала за кордоном, не знала про смерть батька і наявність заповіту.

7. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк, тривалістю два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст оскаржених судових рішень

8. Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду

від 05 листопада 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

9. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що факт усвідомлення позивачкою її права на спадкування за законом, як спадкоємця першої черги, поряд із незнанням про наявність заповіту, складеного на її ім`я, за умови невчинення активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Суди дійшли висновку, що за встановлених обставин, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Давигора С. А., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11. У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Давигора С. А., подала касаційну скаргу на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року.

12. Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи

№ 700/141/25, які у січні 2026 року надійшли до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

13. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає пункт 3 частини 2 статті 389 ЦПК України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах статей 1268, 1272 ЦК України.

14. Касаційна скарга мотивована тим, що аналіз висновку Верховного Суду, застосованого судами як підстава для відмови в позові, свідчить, що він не міг бути застосований в цьому спорі в силу відмінності предмету та підстав позову ОСОБА_1 .

15. На думку заявниці, стаття 1272 у взаємозв`язку з частиною третьою статті 1268 ЦК України, повинна застосовуватись за умови, коли обов`язок у спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, виникає за наявності існуючого права на спадкування.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

16. У січні 2026 року представник ОСОБА_2 - адвокат Семчук В. В. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

17. Відзив мотивований тим, що обґрунтування касаційної скарги позивачки фактично зводиться до незгоди з висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/5757/23. Звертає увагу, що саме у зв`язку з пасивними діями позивачки вона не була обізнана про смерть батька та, відповідно, не виявляла зацікавленості в отриманні спадщини.

18. У січні 2026 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, разом з яким у доданому клопотанні просила продовжити строк для подання відзиву.

19. Враховуючи дату отримання ОСОБА_3 копії ухвали Верховного Суду про відкриття касаційного провадження, а також право особи на подання відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів вважає за можливе продовжити відповідачці до 23 січня 2026 року строк на подання відзиву та прийняти поданий відзив.

20. ОСОБА_3 вважає, що суди попередніх інстанцій ухвалили законні та обґрунтовані рішення, а підстави для задоволення позову відсутні.

Фактичні обставини справи,

21. ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , а її батьком є ОСОБА_4 .

22. 16 листопада 2001 року за № 8727 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Захарченко А. І. посвідчено заповіт ОСОБА_4 , яким він все своє майно в рівних частках заповів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а у разі смерті після 01 вересня

2014 року 1/2 частину майна - ОСОБА_1 та по 1/4 частині - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

23. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Королівства Нідерландів у віці 70 років.

24. Після смерті ОСОБА_4 у Звенигородській державній нотаріальній конторі, заведена спадкова справа № 26/2024 від 16 січня 2024 року. Заяви про прийняття спадщини подали дочки спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також 28 січня 2025 року - ОСОБА_1 .

25. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії

від 29 січня 2025 року № 75/02-31, виданої Шалденко Л. В. , державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

26. Згідно з довідкою про працевлаштування від 31 січня 2025 року,

ОСОБА_1 працює в готелі «L'Echiquier Opera Paris» за постійним контрактом з 15 квітня 2019 року.

27. ОСОБА_1 має дозвіл на тимчасове перебування у Франції.

28. Відповідно до відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 03 квітня 2025 року

№ 19/27529-25-Вих, інформації щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_1 , в період з 20 грудня 2024 року по 17 лютого 2025 року в базі даних не виявлено.

29. Позивачкою надано скріншот запису №SKV055 на візит ОСОБА_1

20 грудня 2024 року о 9:30 до установи «Посольство України у Французькій Республіці», який було скасовано з причини термінового відрядження консула в регіон.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

30. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

31. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

32. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

33. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

34. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

35. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

36. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

37. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

38. Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

39. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (див. постанову Верховного Суду

від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23).

40. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.

Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

41. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України

від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16,

від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.

42. За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 639/8197/21).

43. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).

44. Отже ознакою поважних причин є те, що вони об`єктивно впливають на можливість подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк.

45. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 вирішувала питання щодо підстав та умов, за яких необізнаність спадкоємця про існування заповіту, складеного спадкодавцем на його ім`я, є поважною причиною для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідаючи на вказане правове питання Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

46. З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/5757/23, які правильно враховані судами попередніх інстанцій, доводи ОСОБА_1 щодо необізнаності про складений батьком заповіт, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини, оскільки позивачка одночасно є спадкоємцем за заповітом і спадкоємцем першої черги за законом (дочкою спадкодавця).

47. Щодо доводів ОСОБА_1 про необізнаність з фактом смерті батька, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові

від 19 червня 2024 року справі № 179/417/22.

За обставин справи № 179/417/22 дочка спадкодавця просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини посилаючись на те, що їй не було відомо про смерть батька, який помер у віці 69 років та, за її твердженням, з нею не спілкувався. Верховний Суд відхиляючи ці доводи, врахував, що позивачка, будучи повнолітньою, дієздатною особою та спадкоємцем першої черги за законом (дочкою спадкодавця), не мала об`єктивних перешкод для того, щоб цікавитися життям та долею свого батька похилого віку. Відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Вочевидь таке піклування повнолітніх дітей про непрацездатних батьків може знаходити свою реалізацію не тільки у майновій формі, а й через немайнові відносини, зокрема у вигляді любові, поваги та підтримки.

48. У розглядуваній справі батько позивачки - ОСОБА_4 , 1953 року народження, помер у віці 70 років.

49. З огляду на висновки Верховного Суду у справі № 179/417/22 та обставини встановлені у розглядуваній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивачки об`єктивних перешкод (тим більше з урахуванням сучасних комунікаційних технологій) для того щоб у розумні строки цікавитись і отримувати інформацію про життя і долю свого батька похилого віку.

50. Апеляційний суд також правильно вказав, що саме по собі проживання спадкоємця закордоном, не свідчить про наявність поважних причин пропуску визначеного законом строку для прийняття спадщини.

51. Отже суди попередніх інстанцій, правильно встановивши обставини справи, надавши оцінку зібраним доказам та врахувавши висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшли законного та обґрунтованого висновку про відмову в позові.

52. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

53. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija

v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

54. Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є достатньо вмотивованими та містять висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

55. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Давигора Світлана Анатоліївна, залишити без задоволення.

2. Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада

2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников