Справа №: 343/2111/25
Провадження №: 2/343/227/26
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м.Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Керніцького І. І.,

з участю: секретаря судового засідання - Луцик Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Долинського районного суду Івано - Франківської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін:

представниця позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" - Сімутіна А.А. звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за крединим договором № 8773496 в розмірі 17 400 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказаний кредитний договір був укладений в електронній формі та підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом, шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Так, 05.11.2024 між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8773496. Право вимоги за цим кредитним договором 27.03.2025 від ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" перейшло до позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" на підставі договору факторингу № 27/03/25. Заборгованість відповідача ОСОБА_1 за цим договором позики становить 17 400 грн., з яких: 10 000 грн - заборгованість за сумою боргу, 2 000 грн - заборгованість за відсотками; 5 000 грн - заборгованість по процентах за надстрокове користування кредитом, - 400 грн. - комісія за надання кредиту.

Також зазначає, що з моменту переходу прав вимоги за вказаними вище договорами позики та кредитними договорами, позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Відповідач подав відзив, суть якого зводяться до того, що нараховання відсотків здійснено із порушенням вимог Закону України "Про споживче кредитування", а саме 2 000,00 грн. - заборгованість за відсотками, оскільки відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користуваня кредитними коштами у межах погодженого сторонами кредитуваня. Також, що вимога позивача щодо 5 000,00 грн. - заборгованість по процентах за надстрокове користування кредитом, не є належною та обгрунтованою, зіславшись на те, що після закінчення строку на який укладався договір, у первісного кредитора виникло право на отримання коштів у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, а не процентів передбачених договором, як плату за понадстрокове користування позикою, однак вимог про стягнення в порядку ст.625 ЦК України позивачем не заявлялось. Просить позов задоволити частково, а саме не заперечує щодо повернення тіла кредиту у розмірі 10 000,00 грн. та відстоків у розмірі 23,00 грн., в іншій частині позову відмовити.

Представниця позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" подала відповідь на відзив, в яких зазначає, що укладення кредитних договорів та договорів позики відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідач ОСОБА_1 був ознайомленим із умовами кредитування та погодився на такі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

У судове засідання представниця позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" - Сімутіна А.А. не з`явилась. Безпосередньо у позовній заяві та заявах по суті справи зазначила про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Зачепіло З.Я. у судове засідання не прибули, адвокат скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

29 жовтня 2025 ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Сторона відповідача подала відзив та надіслала заяви про розгляд справи за відсутності відповідача.

Представниця позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" подала відповідь на відзив.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

згідно з договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8773496 від 05.11.2024, між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено даний договір.

Відповідно до договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8773496 від 05.11.2024, між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено даний договір, який підписаний відповідачем електронним підписом (253213). Цей договір було укладено на таких умовах: сума кредиту - 10 000,00 грн.; строк кредитування - 24 дні (з 05.11.2024 до 28.11.2024); денна процентна ставка - 1,00%; кредит надається в безготівковій формі, шляхом перерахунку коштів на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 .

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 8773496 від 05.11.2024, заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 17 400 грн., з яких: 10 000 грн - заборгованість за сумою боргу, 2 000 грн - заборгованість за відсотками; 5 000 грн - заборгованість по процентах за надстрокове користування кредитом, - 400 грн. - комісія за надання кредиту.

Відповідно до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено даний договір. За цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників.

У копії витягу з реєстру боржників № 3 до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, зазначений вказаний вище кредитний договір.

Згідно із копією договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, право вимоги за договору про надання коштів у кредит ( з комісією за надання кредиту) № 8773496, від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» перейшло до позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ".

Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитних договорів та договорів позики, непогашення відповідачем заборгованості за цими договорами, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

ІV. Оцінка суду:

дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані стороною позивача на обґрунтування своєї позиції, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд доходить такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Механізм укладення електронної угоди, який використано у даних взаємовідносинах із відповідачем врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018, справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та чи існували ці права на момент їх переходу.

Так, з матеріалів справи суд встановив, що 27 березня 2025 року ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" на підставі договору факторингу № 27/03/25 та додаткової угоди до нього відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" право вимоги у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 8773496 на суму заборгованості 17 400,00 грн, із яких 10000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2000,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 5000,00 грн - сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування кредитом, 500,00 грн -комісія за надання кредиту, що підтверджується вказаним договором факторингу та додатковою угодою до нього, актом прийому-передачі Реєстру боржників № 3 від 23.04.2025 за договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025, платіжною інструкцією. Така ж сума і заявлена до стягнення. Жодних нарахувань ТОВ "ФК "ЄАПБ" після відступлення права вимоги не здійснювало.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 уклав даний договір та йому було надано кредитні кошти у розмірі 10 000 грн. Право вимоги до відповідача за даними кредитними договором від ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" до позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ".

Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов`язанні є лише те, що боржник може виконати свої зобов`язання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним.

Отже, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Про що, в тому числі, вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15.

Суд встановив, що після отримання права вимоги до відповідача, ТОВ "ФК "ЄАПБ" не здійснювало нарахування відсотків та штрафних санкцій на суму заборгованості відповідача за кредитним договором.

Доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів за цим договором відповідач ОСОБА_1 суду не надав, не подав будь - яких доказів на спростування користування наданими йому коштами, однак зазначив у відзиві на позовну заяву, що він не заперечує щодо повернення тіла кредиту у розмірі 10 000,00 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" слід стягнути за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8773496 від 05.11.2024 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 000,00 грн.

Стосовно нарахованих відсотків, суд зазначає, що ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування», а саме, доповнено даний закон частиною 5, відповідно до якої, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.

Водночас, п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Суд встанововив, відповідно до договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8773496 від 05.11.2024, між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено даний договір на таких умовах: сума кредиту - 10 000,00 грн.; строк кредитування - 24 дні (з 05.11.2024 до 28.11.2024); денна процентна ставка - 1,00%. Таким чином, загальний розмір заборгованості за відотками становить 2 000,00 грн.

У зв`язку зі спливом строку кредитування за договором від 5 листопада 2024 року № 8773496, припинилося право ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»» нараховувати відсотки за кредитом, то після закінчення терміну договорів не мав права нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами.

Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Суд вважає, що оскільки право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилось за договором від 5 листопада 2024 року № 8773496 після 28 листопада 2024 року, то вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5000,00 грн (заборгованість по процентах за понадстрокове користування кредитом) поза межами строку дії договору не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Такі вимоги можуть бути задоволені у випадку їх пред"явлення згідно з положенням частини другої статті 625 ЦК України про стягнення трьох процентів річних.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 12 400,00 грн., доведена належними і допустимими доказами та нічим не спростована.

V. Розподіл судових витрат:

відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 138641 від 07.10.2025, а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 12 400,00 грн., що становить 71,26 % від розміру заявлених позовних вимог, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 2 157,75 грн (3 028 грн х 71,26% / 100%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. 526, 614, 626, 639, 1046, 1077, 1078, 1082 ЦК України та керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8773496 від 05.11.2024 у загальному розмірі 12 400 (двадцять тися тисячі чотириста) гривень та 2 157 (дві тисячі сто п`ятдесят сім) гривень 75 копійок сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, адреса для листування: м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Долинського районного суду І. І. Керніцький