Справа № 201/2067/26
Провадження № 2/201/2822/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року місто Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Демидова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Соборного районного суду міста Дніпра у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

16 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди в якому просив суд:

-Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з отриманим хронічним професійним захворюванням суму грошових коштів у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та працював в шкідливих умовах праці на підземних роботах про що свідчать записи про роботу та звільнення у трудовій книжці від 07 жовтня 1985 року. 28 березня 2002 року був звільнений за станом здоров`я.

Під час виконання трудових обов`язків 02 липня 2001 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується Актом № 36 від 03.07.2001 року.

Відповідно до довідки МСЕК від 26.10.2001 р. йому встановлено 30 відсотків втрати професійної працездатності по травмі від 02 липня 2001 р.

15 відсотків втрати професійної працездатності було встановлено по іншій травмі від 09 червня 1999 року відповідно до Акту № 37.

19. жовтня 2017 року Міжрайонною Павлоградською МСЕК йому було встановлено 60% професійної працездатності безстроково та визнано особою з інвалідністю 3-ї групи та встановлено 60 % втрати професійної працездатності, що є наслідком отримання перенесеної черепно мозкової виробничої травми .

Не зважаючи на сумлінне виконання ним Індивідуальних програм реабілітації інваліда, проходження лікування, його стан здоров`я постійно погіршується.

Внаслідок протиправних дій відповідача він отримала черепно-мозкову травму, що підтверджується медичними документами. Отримана травма спричинила йому значні фізичні та моральні страждання, а саме: постійні головні болі, запаморочення, нудоту; порушення сну, підвищену тривожність, дратівливість; погіршення пам`яті та концентрації уваги; страх за стан власного здоров`я та можливі ускладнення; необхідність проходження тривалого лікування та реабілітації; обмеження у звичному способі життя та професійній діяльності.

У зв`язку з отриманою травмою він був позбавлений можливості повноцінно працювати, вести звичний спосіб життя, спілкуватися з близькими без фізичного дискомфорту та психологічної напруги. Тривале лікування та невизначеність щодо стану здоров`я спричинили душевні переживання, відчуття безпорадності та страху. Отже, вважає що факт моральних страждань є очевидним та не потребує доказування іншими засобами доказування. За таких обставин, Відповідачем має бути відшкодована моральна шкода завдана ушкодженням здоров`я.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у нього з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто у 2002 році

Як визначалося частиною 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції чинній на час заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку), сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

За такого розрахунку максимальний розмір моральної шкоди становить 8 647 грн. (мінімальна заробітна плата) х 200 = 1 729 000 грн.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Тож вважав виваженим та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. (а.с 1-11).

26 лютого 2026 року представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву в якій просили суд відмовити в задоволенні позову оскільки позивач 2006 році звертався до суду з позовною заявою до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Тернівка про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Тернівка про відшкодування моральної шкоди позовні вимоги задоволено та стягнуто на його користь в рахунок страхової виплати за моральну шкоду 25 000 грн (двадцять п`ять тисяч), відповідно до висновків МСЕК від 02.10.2000 про встановлення втрати професійної працездатності у розмірі 15% та висновку МСЕК від 26.10.2001 про встановлення втрати професійної працездатності у розмірі 30%.

Не погодившись з рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Тернівка звернулось до Апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2007 року апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Тернівці задоволено частково, рішення Тернівського міського суду від 31 жовтня 2006 року змінено, зменшено суму стягнутої моральної шкоди з 25 000 гривень до 12 000 гривень. На виконання Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2006 року 13.04.2007 був виданий виконавчий лист про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Тернівці виплат за моральну шкоду в розмірі 12000,0 (дванадцять тисяч грн), та виплачено позивачу 30.07.2007 року стягнуту суму.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 лютого 2026 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 102-103).

Ухвалою судді від 20 лютого 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди (а.с. 104-105).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та працював в шкідливих умовах праці на підземних роботах про що свідчать записи про роботу та звільнення у трудовій книжці від 07 жовтня 1985 року. 28 березня 2002 року був звільнений за станом здоров`я (а.с. 18-22).

Випискою з акту огляду у ВТЕК від 02 жовтня 2000 № 00006825 позивачу первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності (по травмі від 09.06.1999 ), з повторним переоглядом 01 вересня 2001 року.

Відповідно до Акту № 36 про нещасний випадок форми Н-1, складеного 03 липня 2001, з позивачем 02 липня 2001 року стався другий нещасний випадок.

Випискою з акту огляду у ВТЕК від 26 жовтня 2001 сер.ДНА01 №269179 позивачу сумарно встановлено 45 % втрати професійної працездатності (30% первинно по травмі від 02.07.2001 та 15% - повторно по Акту № 37) та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01 листопада 2002 року.

Постановою Відділення ВД ФСНВУ в м.Тернівка від 06 грудня 2001 року, позивачу продовжену раніше призначену щомісячну страхову виплату відповідно до Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування по Акту від 10 червня 1999 року.

Постановою Відділення ВД ФСНВУ в м. Тернівка від 07 грудня 2001 року, позивачу призначено щомісячні страхові виплати з 01 вересня 2001 відповідно до Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі висновку ВТЕК від 26 жовтня 2001 року сер.ДНА01 №269179.

Випискою з акту огляду у ВТЕК від 07 листопада 2002 року сер.ДНА01 № 321789 позивачу повторно сумарно встановлено 45 % втрати професійної працездатності (30% повторно по Акту № 36 та 15% - повторно по Акту № 37) та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01 листопада 2003 року.

Випискою з акту огляду у ЛТЕК від 27 листопада 2003 року сер. ДНА-01 № 383350 позивачу повторно сумарно встановлено 55 % втрати професійної працездатності (40% - повторно по Акту № 36 по виробничій травмі 02.07.2001 та 15% - повторно по Акту № 37 по виробничій травмі 09.06.1999)та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01 листопада 2004 року.

Випискою з акту огляду у ВТЕК від 10 листопада 2004 року сер ДНА-01 № 421389 позивачу повторно сумарно встановлено 55 % втрати професійної працездатності (40% - повторно по Акту № 36 по виробничій травмі 02 липня 2001 року та 15% - повторно по Акту № 37 по виробничій травмі 09.06.1999) та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01 листопада 2005 року

Випискою з акту огляду у МСЕК від 08 грудня 2005 року сер. ДНА-02 № 07594 позивачу повторно сумарно встановлено 60 % втрати професійної працездатності (40% - повторно по Акту № 36 по виробничій травмі 02 липня 2001 року та 20% - повторно по Акту № 37 по виробничій травмі 09.06.1999) та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01 листопада 2007 року .

Випискою з акту огляду у МСЕК від 15 листопада 2007 року сер ДНА-02 № 0208/15 позивачу повторно сумарно встановлено 60 % втрати професійної працездатності (40% - повторно по Акту № 36 по виробничій травмі 02 липня 2001 року та 20% - повторно по Акту № 37 по виробничій травмі 09.06.1999) та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01 листопада 2009року

Випискою з акту огляду у МСЕК від 26 листопада 2009 року сер. ДНА-02 № 035674 позивачу повторно сумарно встановлено 60 % втрати професійної працездатності (40% - повторно по Акту № 36 по виробничій травмі 02 липня 2001 року та 20% - повторно по Акту № 37 по виробничій травмі 09.06.1999) та третя група інвалідності з повторним переоглядом 15 жовтня 2011 року.

Випискою з акту огляду у МСЕК від 07 грудня 2011 року сер 10 ААА № 009197 позивачу повторно сумарно встановлено 60 % втрати професійної працездатності (40% - повторно по Акту № 36 по виробничій травмі 02 липня 2001 року та 20% - повторно по Акту № 37 по виробничій травмі 09.06.1999) та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01 листопада 2013 року .

Випискою з акту огляду у МСЕК від 28 жовтня 2013 року сер. АБ № 0003924 позивачу повторно сумарно встановлено 60 % втрати професійної працездатності (40% повторно по Акту № 36 по виробничій травмі 02 липня 2001 року та 20% - повторно по Акту № 37 по виробничій травмі 09.06.1999) та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01 листопада 2014 року

Випискою з акту огляду у МСЕК від 18 вересня 2014 року сер. 12 ААА № 000103 позивачу повторно сумарно встановлено 60 % втрати професійної працездатності (40% - повторно по Акту № 36 по виробничій травмі 02 липня 2001 року та 20% - повторно по Акту № 37 по виробничій травмі 09.06.1999) та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01 листопада 2015 року.

Випискою з акту огляду у МСЕК від 21 жовтня 2015 року сер. 12 ААА № 005382 позивачу повторно сумарно встановлено 60 % втрати професійної працездатності (40% - повторно по Акту № 36 по виробничій травмі 02 липня 2001 року та 20% - повторно по Акту № 37 по виробничій травмі 09.06.1999) та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01 листопада 2017 року.

Випискою з акту огляду у МСЕК від 19 жовтня 2017 року сер. 12 ААА № 045809 Позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності (40% повторно по Акту № 36 по виробничій травмі 02 липня 2001 та 20% - повторно по Акту № 37 по виробничій травмі 09 червня 1999) та третя група інвалідності безстроково

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Тернівка про відшкодування моральної шкоди позовні вимоги задоволено та стягнуто на його користь в рахунок страхової виплати за моральну шкоду 25 000 грн (двадцять п`ять тисяч), відповідно до висновків МСЕК від 02.10.2000 про встановлення втрати професійної працездатності у розмірі 15% та висновку МСЕК від 26.10.2001 про встановлення втрати професійної працездатності у розмірі 30%.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2007 року апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Тернівці задоволено частково, рішення Тернівського міського суду від 31 жовтня 2006 року змінено, зменшено суму стягнутої моральної шкоди з 25 000 гривень до 12 000 гривень.

На виконання Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2006 року 13.04.2007 був виданий виконавчий лист про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Тернівці виплат за моральну шкоду в розмірі 12000,0 (дванадцять тисяч грн), та виплачено Позивачу 30.07.2007 року стягнуту суму.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно частини 3статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правовою нормою частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду соціального страхування чи за рахунок роботодавця).

Тобто від дати встановлення стійкої втрати працездатності вперше залежить, яка особа має відшкодувати заподіяну працівнику моральну шкоду.

Згідно з положеннями статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Внаслідок професійного захворювання позивач морально і фізично страждав через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності.

Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

ОСОБА_1 отримав професійне захворювання на виробництві, і йому встановлено втрату професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково у зв`язку з професійними захворюваннями. Внаслідок професійних захворювань позивач морально і фізично страждає через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані обставини підтверджені належними доказами.

Як встановлено судом рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Тернівка про відшкодування моральної шкоди позовні вимоги задоволено та стягнуто на його користь в рахунок страхової виплати за моральну шкоду 25 000 грн (двадцять п`ять тисяч), відповідно до висновків МСЕК від 02.10.2000 про встановлення втрати професійної працездатності у розмірі 15% та висновку МСЕК від 26.10.2001 про встановлення втрати професійної працездатності у розмірі 30%.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2007 року апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Тернівці задоволено частково, рішення Тернівського міського суду від 31 жовтня 2006 року змінено, зменшено суму стягнутої моральної шкоди з 25 000 гривень до 12 000 гривень.

На виконання Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2006 року 13.04.2007 був виданий виконавчий лист про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Тернівці виплат за моральну шкоду в розмірі 12000,0 (дванадцять тисяч грн), та виплачено позивачу 30.07.2007 року стягнуту суму.

Законодавство України не передбачає право на повторне відшкодування моральної шкоди.

Тобто, у реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди є один раз. Такий висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17.

При таких обставинах позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст.5,11,1167,1174 та керуючись ст. 13, 76-78, 81, 263 - 265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.О. Демидова