ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 469/404/17

провадження № 61-14926св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - Акціонерне товариство «Миколаївобленерго»,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Березанського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Туцька Анастасія Миколаївна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Березанського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2025 року у складі судді Тавлуя В. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Царюк Л. М., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У листопаді 2025 року Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі - АТ «Миколаївобленерго») звернулося до суду зі скаргою, в якій просило:

визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Березанського відділу Державної виконавчої служби (далі - ВДВС) у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Туцької А. М. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 09 жовтня 2024 року № НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу, виданого 05 квітня 2017 року Березанським районним судом Миколаївської області у справі № 469/404/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Миколаївобленерго» боргу за спожиту електроенергію у сумі 834.65 грн і 800,00 грн судового збору, та скасувати її;

зобов`язати державного виконавця відділу вжити заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а саме - перерахувати стягнуті кошти в сумі 1 634,65 грн на рахунок АТ «Миколаївобленерго» № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», м. Миколаїв, МФО 326461, .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що АТ «Миколаївобленерго» звернулось до Березанського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження від 17 січня 2024 року № 12.05/049-84 з примусового виконання судового наказу, виданого 05 квітня 2017 року Березанським районним судом Миколаївської області, у справі № 469/404/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Миколаївобленерго» боргу за спожиту електроенергію у сумі 834,65 грн та 800,00 грн судового збору, всього - 1 634,65 грн.

29 січня 2024 року державний виконавець Туцька А. М. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4, а 15 жовтня 2024 року до АТ «Миколаївобленерго» надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження від 09 жовтня 2024 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що 09 жовтня 2024 року на депозитний рахунок Березанського ВДВС надійшли кошти від боржника в повному обсязі. Проте на розрахунковий рахунок АТ «Миколаївобленерго» стягнуті кошти від Березанського ВДВС не надходили.

22 жовтня 2024 року АТ «Миколаївобленерго» звернулось до Березанського ВДВС із листом щодо підстав неперерахування стягнутих коштів на їх рахунок, на який отримало відповідь від 25 жовтня 2024 року про те, що стягнуті кошти були перераховані на депозитний рахунок в АТ «Укрексімбанк», одержувач - Міністерство юстиції, згідно листа Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень від 04 вересня 2024 року № 115863/20.1/32-23.

Перерахування стягнутих коштів не на рахунок АТ «Миколаївобленерго», як стягувача, на думку заявника, є неправомірним, оскільки Департамент державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень не є стороною виконавчого провадження № НОМЕР_4, визначеною статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що дії старшого державного виконавця Туцької А. М. щодо перерахування стягнутої суми боргу в сумі 1 634,65 грн на рахунок Міністерства юстиції є неправомірними, оскільки отримувач не є стягувачем у виконавчому провадженні НОМЕР_4, заявник просив скаргу задовольнити.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2025 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Березанського ВДВС Туцької А. М. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 09 жовтня 2024 року № НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу, виданого 05 квітня 2017 року Березанським районним судом Миколаївської області у справі № 469/404/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Миколаївобленерго» боргу за спожиту електроенергію у сумі 834,65 грн та 800,00 грн судового збору.

Скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 09 жовтня 2024 року, яка винесена старшим державним виконавцем Березанського ВДВС Туцькою А. М., з примусового виконання судового наказу, виданого 05 квітня 2017 року Березанським районним судом Миколаївської області у справі № 469/404/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Миколаївобленерго» боргу за спожиту електроенергію у сумі 834,65 грн та 800,00 грн судового збору.

Зобов`язано державного виконавця Березанського ВДВС усунути порушення у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 та поновити порушене право АТ «Миколаївобленерго», як стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, шляхом вжиття відповідних заходів, передбачених законом.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу, виходив із її обґрунтованості. Суд дійшов висновку, що у державного виконавця були відсутні підстави для неперерахування отриманої від ОСОБА_1 суми заявнику у цій справі, оскільки не відбулося повного фактичного виконання судового наказу, отже й не було підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Оскаржувані дії старшого державного виконавця та постанова про закінчення виконавчого провадження призвели до порушення прав АТ «Миколаївобленерго», як стягувача у виконавчому провадженні, на отримання присуджених йому судовим рішення грошових сум.

Короткий зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року апеляційну скаргу начальника Березанського ВДВС у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишено без задоволення, ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2025 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з судовим рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законними і обґрунтованим та не вбачав підстав для його скасування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

27 листопада 2025 року Березанський відділ Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги..

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 401/1813/16, від 16 лютого 2024 року у справі № 910/10309/21, від 21 червня 2021 у справі № 916/2040/20, від 26 липня 2023 року у справі № 760/23205/17, від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні скарги.

Заявник зазначає, що у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби / приватного виконавця коштів, стягнутих із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору / основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів накладених на боржника, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Той факт, що з боржника стягнуто кошти в повному обсязі і вони надійшли на рахунок Березанського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено безпосередньо судом та не заперечується учасниками справи за скаргою.

Тобто, для закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є достатнім тільки той факт, що на рахунок органу державної виконавчої служби надійшли стягнуті з боржника достатні для задоволення вимог усіх стягувачів кошти, стягнуті виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та штрафи, накладені на боржника, а не зарахування їх на розрахунковий рахунок стягувана - АТ «Миколаївобленерго».

Суди не врахували, що, скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження, після відновлення такого виконавчого провадження для боржника ОСОБА_1 автоматично, з моменту відновлення виконавчого провадження, - настануть негативні наслідки, передбачені частиною З статті 9 Закону України «Про виконавче провадження», - включення відомостей про особу до Єдиного реєстру боржників.

Доводи інших учасників справи

Представник АТ «Миколаївобленерго» - Іванцова І. М. подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що з боржника ОСОБА_1 стягнуто кошти в повному обсязі на рахунок заявника, а не на рахунок AT «Миколаївобленерго» - стягувача, який є стороною виконавчого провадження. Підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», на який послався старший державний виконавець при закінченні виконавчого провадження № НОМЕР_4, є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У свою чергу, фактичним виконанням судового рішення (наказу) у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 є сплата боржником ОСОБА_1 1 634,65 грн та зарахування їх на розрахунковий рахунок стягувана AT «Миколаївобленерго».

Враховуючи, що у державного виконавця були відсутні підстави для неперерахування отриманої від ОСОБА_1 суми на рахунок AT «Миколаївобленерго», не відбулось повного фактичного виконання судового наказу, отже й не було підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а дії старшого державного виконавця є неправомірними.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Березанського районного суду Миколаївської області цивільну справу № 469/404/17 за скаргою Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на дії та рішення державного виконавця Березанського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Туцької Анастасії Миколаївни.

Матеріали справи № 469/404/17 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2026 року справу № 469/404/17 призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що 05 квітня 2017 року у справі №469/404/17 (провадження 2-н/469/41/17) Березанський районний суд Миколаївської області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївобленерго» 834,65 грн за спожиту електроенергію та 800,00 грн судового збору.

Вказаний судовий наказ АТ «Миколаївобленерго» пред`явило до виконання 29 січня 2024 року до Березанського відділу ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області .

29 січня 2024 року державний виконавець Дорош Я. Р. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 щодо виконання судового наказу від 05 квітня 2017 року.

09 жовтня 2024 року старший державний виконавець Березанського ВДВС Туцька А. М. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначила, що 09 жовтня 2024 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти від боржника у повному обсязі.

22 жовтня 2024 року АТ «Миколаївобленерго» звернулося до Березанського відділу ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області з заявою, в якій зазначило, що станом на 22 жовтня 2024 року кошти від боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 не надходили та просило повідомити, на якій підставі ВДВС не перераховано кошти на рахунок товариства.

У листі від 25 жовтня 2024 року державний виконавець відділу ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Туцька А. М повідомила,, що грошові кошти у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 згідно листа Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень від 04 вересня 2024 року № 115863/20.1/32-23 були перераховані на депозитний рахунок АТ «Укрексімбанк», одержувач - Міністерство юстиції України.

22 листопада 2024 року на адресу АТ «Миколаївобленерго» начальник Березанського відділу ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ОСОБА_2 направила лист, у якому повідомила про те, що ВДВС отримав доручення Управління з примусового виконання рішень у Миколаївській області від 05 вересня 2023 року № 78209/02.2-28 та лист Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 вересня 2023 року №115863/20.1/32-23 про те, що кошти, стягнуті на користь АТ «Миколаївобленерго», , необхідно перераховувати на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: р/р НОМЕР_2 в АТ «Укрексімбанк». МФО 0, код за . одержувач - Міністерство юстиції України. На виконання таких вказівок кошти, отримані як виконання судового наказу у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, було перераховано на рахунок Міністерства юстиції України.

09 жовтня 2024 року старший державний виконавець ВДВС Туцька А. М., керуючись пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4, у зв`язку з його виконанням, копію разом із виконавчим документом направила стягувачу.

Згідно з листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 вересня 2023 року № 115863/20.1/32-23, адресованим Управлінню з примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відділ просив стягнуті на користь АТ «Миколаївобленерго» кошти перераховувати на депозитний рахунок Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: р/р НОМЕР_3 в АТ «Укрексімбанк», МФО 0, код за , одержувач - Міністерство юстиції України.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 401/1813/16, від 16 лютого 2024 року у справі № 910/10309/21, від 21 червня 2021 у справі № 916/2040/20, від 26 липня 2023 року у справі № 760/23205/17, від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин другої-третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визначає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилався на неправомірну бездіяльність старшого державного виконавця Березанського ВДВС щодо перерахування стягнутої суми боргу на користь АТ «Миколаївобленерго» у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 під час виконання судового наказу від 05 квітня 2017 року, виданогоБерезанським районним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївобленерго» заборгованості за спожиту електроенергію.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, задовольняючи скаргу, дійшов висновку про те, що оскаржувані дії старшого державного виконавця та постанова про закінчення виконавчого провадження призвели до порушення прав АТ «Миколаївобленерго», як стягувача у виконавчому провадженні, на отримання присуджених йому судовим рішенням грошових сум. Суд, зокрема зазначив, що у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, відкритому за заявою АТ «Миколаївобленерго», у якому заявник є стягувачем, кошти, стягнуті з боржника у виконавчому провадженні - ОСОБА_1 , фактично надійшли на користь іншої особи, а саме - Міністерства юстиції України, яке не є стороною у виконавчому провадженні. Суд виснував, що оскаржувана постанова державного виконавця Березанського ВДВС Туцької А. М. від 09 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження, яка мотивована положенням пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», суперечить змісту вказаної правової норми, оскільки фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом відсутнє, що свідчить про незаконність оскаржуваної постанови та незаконність дій державного виконавця, та призвело до порушення законних майнових прав та інтересів АТ «Миколаївобленерго» у виконавчому провадженні № НОМЕР_4.

Крім того, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що єдиною підставою для звернення стягнення на кошти, ще належать стягувачу у виконавчому провадженні, з метою погашення йогс заборгованості в іншому виконавчому провадженні, в якому він є боржником, є ухвала суду, прийнята за наслідками розгляду заяви виконавця, чому має передувати ухвалення виконавцем постанови про арешт таких коштів із метою звернення стягнення на них.

Верховний Суд не погоджується з висновками судів із таких підстав.

У справі, яка переглядається, встановлено, що державний виконавець на підставі частини п`ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» здійснив перерахування коштів, стягнутих в межах ВП № НОМЕР_4, на рахунок відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі доручення Управління з примусового виконання рішень у Миколаївській області від 05 вересня 2023 року № 78209/02.2-28 та листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 вересня 2023 року про перерахування стягнутої на користь стягувача у ВП № НОМЕР_4 (за судовим наказом у справі №469/404/17) суми в рахунок погашення заборгованості в іншому (зведеному) виконавчому провадженні № 3642977, в якому АТ «Миколаївобленерго» є одночасно боржником.

Відповідно до частини п`ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові кошти, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі кошти стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).

Тобто за загальним правилом виконавцю забороняється використовувати стягнуті кошти для виплати іншим особам, окрім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у cправі № 910/10309/21.

При цьому, у вказаній справі Верховний Суд звернув увагу на те, що не зарахування стягнутих коштів на рахунок товариства не буде порушенням майнових прав (майнової сфери) позивача (стягувача у цій справі і боржника в іншій), адже стягнуті кошти у цій справі зараховуються в рахунок виконання рішення у іншій справі, де він є боржником, тобто відбувається погашення його боргу.

Крім того, Верховний суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 401/1813/16-ц (провадження № 61-29744св18) зазначив, що: «правильними є висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні вимог заявника про визнання незаконними дій державного виконавця щодо непереведення коштів, стягнутих за судовим рішенням з ПрАТ ТРК «Веселка» на його розрахунковий рахунок. Враховуючи, що КП «Житлосвіт 2012» було одночасно стягувачем в одному виконавчому провадженні і боржником в іншому, вказані дії державного виконавця відповідали вищенаведеним положенням статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, обґрунтовуючи незаконність дій державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 09 жовтня 2024 року та скасовуючи цю постанову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, послався на суперечність змісту постанови про закінчення виконавчого провадження пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», вказавши, що фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом відсутнє. При цьому, апеляційний суд вважав, що фактичним повним виконанням судового рішення (наказу) у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 є сплата боржником ОСОБА_1 коштів у розмірі 1 634,65 грн та зарахування їх на розрахунковий рахунок стягувача - АТ «Миколаївобленерго» (крім випадків, коли стягувач ПАТ «Миколаївобленерго» є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні та на підставі ухвали суду відбулося звернення стягнення на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 ).

Між тим, такі висновки судів суперечать пункту 21 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), де визначено, що у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби І приватного виконавця коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору / основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз указаної норми закону свідчить про те, що для закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є факт зарахування на рахунок органу державної виконавчої служби стягнутих із боржника коштів, достатніх для задоволення вимог стягувача, а не зарахування їх на розрахунковий рахунок стягувача - АТ «Миколаївобленерго».

У цій справі суди попередніх інстанцій установили, що з боржника ОСОБА_1 у ВП № НОМЕР_4 стягнуто кошти в повному обсязі і вони надійшли на рахунок Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Дійшовши висновку про наявність підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 09 жовтня 2024 року, яка винесена старшим державним виконавцем Березанського ВДВС Туцькою А. М. з примусового виконання судового наказу, виданого 05 квітня 2017 року Березанським районним судом Миколаївської області у справі № 469/404/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Миколаївобленерго» боргу за спожиту електроенергію, суди не врахували, що одночасно зі скасуванням постанови про закінчення виконавчого провадження та відновленням виконавчого провадження, відносно боржника поновляються заходи примусового виконання рішення, передбачені законодавством, що, у свою чергу, призведе не до поновлення прав заявника, а до порушення прав боржника - ОСОБА_1 , яка стягнуту з неї судовим рішенням заборгованість уже погасила у повному обсязі.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про наявність підстав для задоволення скарги АТ «Миколаївобленерго», тому ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на те, що в справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Березанського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року скасувати.

У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на дії та рішення державного виконавця Березанського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Туцької Анастасії Миколаївни відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов