Провадження №2/447/252/26
Справа №456/4992/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

09.02.2026 місто Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судового засідання Малик О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»,

до відповідача: ОСОБА_1 ,

про: стягнення заборгованості,

за участю:

представник позивача: не з`явився;

відповідач: не з`явився;

представник відповідача: не з`явився;

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулося до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №2348 від 27.01.2020 у розмірі 47 386,97 грн.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.10.2025 для розгляду даної справи визначено суддю Джуса Р.В.

Ухвалою Миколаївського районного суду від 24.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 20.11.2025.

В судове засідання 20.11.2025 з`явився відповідач та представник відповідача. Позивач не забезпечив явки представника в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (повістка про виклик до суду була надіслана позивачу до його електронного кабінету та отримана ним 27.10.2025). Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просив суд проводити розгляд справи без участі представника позивача у випадку неявки відповідача.

Оскільки 20.11.2025 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву та заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності, та враховуючи неявку представника позивача в судове засідання, розгляд справи було відкладено на 12.12.2025.

В судове засідання 12.12.2025 учасники справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (повістки про виклик до суду були отримані сторонами в їх електронних кабінетах).

Позивач причин неявки представника в судове засідання не повідомив. Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю його явки в судове засідання.

Відтак розгляд справи було відкладено на 02.02.2026.

В судове засідання 02.02.2026 учасники справи не з`явились. Позивач, не повідомив причин неявки представника в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (повістку про виклик до суду позивач отримав до свого електронного кабінету 19.12.2025).

Представник відповідача - адвокат Марків Р.Б. подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача, просив у позові відмовити з підстав викладених у відзиві на позов.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до норм ч.ч.1,3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи той факт, що позивач будучи належним чином повідомленим про дачу, час та місце розгляду справи, повторно не забезпечив явки представника в судове засідання, а представник відповідача просить розглядати справу без його участі та без участі відповідача і врахувати висловлену ним позицію у відзиві на позов, та їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду справи за наявними в ній доказами.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно ч.4,5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02.02.2026, є дата складення повного судового рішення 09.02.2026.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві посилається на те, що 27.01.2020 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2348. Відповідно до Кредитного договору, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», розміщений на офіційному веб-сайті Банку: https://creditdnepr.com.ua/ та індивідуальної частини, якою є цей Кредитний договір, що разом становлять єдиний Кредитний договір, Банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором.

Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з Рахунку, платежі з Рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком Клієнта, що відкритий в Банку. Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу. Цільове призначення Кредиту: на споживчі потреби. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом.

Зазначає, що відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання.

15 грудня 2021 згідно умов Договору факторингу №15/12/21 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступлено право вимоги за Кредитним Договором №2348 від 27.01.2020 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до Відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 46027,50 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту: 32982,03 грн, заборгованість по відсотках: 0,57 грн, заборгованість по комісії: 13044,90 грн.

Також позивач вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу за кредитним договором, з урахуванням 3% річних розрахованих за період з 15.12.2021 по 31.12.2021 в сумі 192,47грн, та інфляційних втрат розрахованих за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 в сумі 1167,00грн.

Окрім того позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Правова позиція відповідача.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки згідно позиції позивача викладеної у позовній заяві, в нього виникло право стягнення заборгованості із відповідача 15.12.2021, а позовна заява подана до суду 23.08.2025, тобто з пропуском строку позовної давності.

Також представник відповідача посилається на те, що додані до позовної заяви додатки не містять доказів існування у відповідача заборгованості ні перед АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», ні перед ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», оскільки стосуються правовідносин, що виникли за іншим договором №8036 укладеним із ОСОБА_2 , а не із відповідачем.

Також представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності.

Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно долученої позивачем банківської виписки по особовому рахунку за період із 27.01.2020 по 14.12.2021, ОСОБА_1 здійснював часткове внесення коштів на прострочену заборгованість згідно кредитного договору №2348 від 27.01.2020, а саме 30.03.2020 в сумі 980,00 грн та 28.04.2020 в сумі 980,00 грн.

15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 15/12/21, яким сторони визначили, що на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл.73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до божників за кредитними договорами (портфель заборгованості).

Відповідно до акту приймання передачі реєстру боржників від 15.12.2021 та акту приймання-передачі прав вимоги від 15.12.2021 до договору факторингу №15/12/21, АТ «Банк Кредит Дніпро» передало ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість по 8179 боржниках, в сумі 206 650 394,24 грн, 19 694,90 дол. США, та 2,60 Євро.

Відповідно до витягу із реєстру боржників до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 підписаного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс», АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило право вимоги за кредитним договором №2348 від 27.01.2020 на користь ТОВ «Цикл Фінанс», а відповідно ТОВ «Цикл Фінанс» набуто право вимоги до відповідача в сумі 46 027,50 грн з яких: заборгованість по тілу кредиту: 32982,03 грн, заборгованість по відсотках: 0,57 грн, заборгованість по комісії: 13044,90 грн.

Також позивачем ТОВ «Цикл Фінанс» в обґрунтування позовних вимог долучено до позовної заяви копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , копію рішення від 29.11.2018 щодо надання кредиту ОСОБА_2 , інформацію про фінансовий стан позичальника ОСОБА_2 , копію кредитного договору №8036 від 29.11.2018 укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 , паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_2 розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №8036 від 29.11.2018, вимогу про погашення кредитної заборгованості до ОСОБА_2 .

Оцінка суду.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як визначено ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України)

Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Окрім того, спірні правовідносини регулюються нормами Законів України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію».

Зокрема, норми Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», визначають правові та організаційні засади електронної ідентифікації та надання електронних довірчих послуг, права та обов`язки суб`єктів відносин у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.

Так, згідно ч.2 ст.16 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», до складу електронних довірчих послуг входять: створення, перевірка та підтвердження удосконаленого електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката автентифікації веб-сайту; формування, перевірка та підтвердження електронної позначки часу; реєстрована електронна доставка; зберігання удосконалених електронних підписів, печаток, електронних позначок часу та сертифікатів, пов`язаних з цими послугами. Кожна послуга, що входить до складу електронних довірчих послуг, може надаватися окремо або в сукупності.

Положеннями ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Також, відповідно до ч.ч.12-13 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно положень ст.ст.3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено зміст кредитного договору. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Відповідно до статті 1056-1 розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із положеннями ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

З частини першої статті 1077 ЦК України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18).

Відповідно до пункту 11статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.

Статтею 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1,2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із положеннями ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 27.01.2020 між первісним кредитором Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2348 за умовами якого Банк зобов`язався надати Клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язався повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором.

Зазначає, що відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, та 15 грудня 2021 згідно умов Договору факторингу №15/12/21, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС», право вимоги за Кредитним Договором №2348 від 27.01.2020 в сумі 46027,50 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту: 32982,03 грн, заборгованість по відсотках: 0,57 грн, заборгованість по комісії: 13044,90 грн.

Також позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України, на суму боргу по тілу кредиту нараховано 3% річних за період з 15.12.2021 по 31.12.2021 в сумі 192,47 грн, та інфляційні втрати за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 в сумі 1167,00 грн.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між первісним кредитором Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №2348 та відповідно виникнення у відповідача будь яких зобов`язань за цим договором. Копія такого договору до матеріалів справи не долучена.

Позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував факт перерахування будь якої суми кредитних коштів первісним кредитором на рахунок відповідача за відповідним договором.

Верховний Суд у постанові від 11.09.2024 у справі №752/17604/15-ц виснував про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Також Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц) неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору).

Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором №2348.

Зокрема обґрунтовуючи перехід до нього прав вимоги за вказаним кредитним договором, посилається на укладений із первісним кредитором договір факторингу №15/12/21 від 15.12.2021. Однак належних доказів які б підтверджували, що на підставі такого договору відбувся перехід прав вимоги за кредитним договором № 2348, матеріали справи не містять.

Долучений до справи акт приймання передачі реєстру боржників від 15.12.2021 та акт приймання-передачі прав вимоги від 15.12.2021 до договору факторингу № 15/12/21, не містить жодних посилань на відступлення будь яких вимог до боржника ОСОБА_1 .

Позивачем долучено до справи витяг із реєстру боржників до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 підписаного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс», АТ «Банк Кредит Дніпро» згідно якого було відступлено право вимоги за кредитним договором №2348 від 27.01.2020 в сумі 46 027,50грн з яких: заборгованість по тілу кредиту: 32982,03 грн, заборгованість по відсотках: 0,57 грн, заборгованість по комісії: 13044,90 грн, на користь ТОВ «Цикл Фінанс».

Однак самого договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 до матеріалів справи не долучено, та не доведено виникнення між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» будь яких правовідносин за цим договором.

Суд також звертає увагу на те, що долучені до позовної заяви копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , копія рішення від 29.11.2018 щодо надання кредиту ОСОБА_2 , інформація про фінансовий стан позичальника ОСОБА_2 , копія кредитного договору №8036 від 29.11.2018 укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 , паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_2 розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №8036 від 29.11.2018, вимога про погашення кредитної заборгованості до ОСОБА_2 , не стосуються відповідача ОСОБА_1 та жодним чином не підтверджують викладені у позовній заяві обставини та факт існування у відповідача заборгованості за кредитним договором №2348 від 27.01.2020.

За таких обстави, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту укладення між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 кредитного договору №2348 від 27.01.2020, отримання відповідачем будь яких коштів за умовами вказаного договору, наявності та розміру заборгованості відповідача за цим договором, порядку та підстав нарахування відсотків, тощо. Також, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту, що ТОВ «Цикл Фінанс» у встановленому законом порядку набуло статус нового кредитора за договором №2348 від 27.01.2020.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за Кредитним Договором №2348 від 27.01.2020 в сумі 46027,50 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту: 32982,03 грн, заборгованість по відсотках: 0,57 грн, заборгованість по комісії: 13044,90 грн, а також нарахованих позивачем на заборгованість по тілу кредиту 3% річних в сумі 192,47 грн, та інфляційних втрат в сумі 1167,00грн, є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позивача строку позовної давності, то суд вказане питання не вирішує, оскільки суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. При цьому суд враховує правові висновки Верховного суду про те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).

Судові витрати.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн.

В позовній заяві ТзОВ «Цикл Фінанс» також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в сумі 3 000,00 грн, які є видом судових витрат.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати позивача по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу, слід залишити за позивачем.

Керуючись статями 10-13,49,76-81,141,247,258,259,263-265,268,280,282,289,354,355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №2348 від 27.01.2020 у розмірі 47 386,97 грн - відмовити.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу, залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс", , місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне рішення складено 09.02.2026.

Суддя Роман ДЖУС