Житомирський апеляційний суд
Справа №282/493/25 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Шевчук А.М.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу 282/493/25 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на заочне рішення Любарського районного суду Житомирської області від 10 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Носач В.М. у селищі Любар,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року представник Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк, Банк, позивач) звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за Кредитним договором № від 24 січня 2022 року у розмірі 69 423,34 грн, із яких: 49 197,05 грн - заборгованість по тілу кредиту, 3 875,96 грн - заборгованість по річним процентам та 16 350,33 грн - заборгованість по щомісячним процентам.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24 січня 2022 року між Товариством обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія »Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було підписано Кредитний договір № .

Відповідно до його умов ( п. 1.1.), кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з п. 1.2, 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених Кредитним договором.

Пунктом 2.1. цього договору передбачено, що всі інші умови кредитного договору, викладені в паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».

Відповідно до умов п. 1.2 правочину позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 49 197,05 грн гривень; строк користування - 36 місяців; загальні проценти - 11,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,99 % від суми кредиту.

Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 1.2, 1.4. Кредитного договору).

Кредит відповідачкою було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі (п.1.4 Кредитного договору), отже Кредитодавець, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі.

26 січня 2022 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року. Відповідно до умов даного договору позивач є новим кредитором відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № від 24 січня 2022 року.

Представник зазначав, що умови вищевказаного кредитного договору відповідачкою не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті.

Про наявність заборгованості за цим договором відповідачка повідомлялась неодноразовими телефонними повідомленнями від банку.

Станом на 25 березня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за даним кредитним договором становить 69 423,34 гривень, в тому числі: - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) - 49 197,05 гривень; - заборгованість по річним процентам (в тому числі прострочена) - 3 875,96 гривень; - заборгованість по щомісячним процентам (в тому числі прострочена) - 16 350,33 гривень.

Заочним рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 10 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Таскомбанк» подала апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з відповідачки судові витрати за подання позову та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Вказує, що рішення суду мотивовано тим, що станом на дату укладання договору відступлення прав вимоги (01.09.20210) боргові зобов`язання за кредитним договором ще не існували, оскільки він укладений 24 січня 2022 року.

Стверджує, що зазначені висновки суду протирічать матеріалам справи. Суд не звернув уваги на той факт, що згідно з умовами договору відступлення він є завершеним відносно кожного конкретного позичальника тільки після укладання сторонами відповідного реєстру права вимог та сплати ціни договору. Більш того, суд взагалі не проаналізував положення та умови договору відступлення.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №, який був укладений 24 січня 2022 року, від первісного кредитора ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до позивача, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості в розмірі 69 423,34 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, мотивуючи таким.

Судом встановлено, що 24 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №, згідно якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Сума кредиту - 49 197,05 грн, строк - 36 місяці, кредит надається безготівковим шляхом, або готівкою, протягом 3 банківських днів від дня кредиту, процентна ставка за кредитом - фіксована та не підлягає зміні протягом строку кредитування. Процентні ставки: при наданні кредиту - 0,00% від суми кредиту, що становить 0 грн; щомісячні проценти - 2,99% від суми кредиту, згідно з графіком платежів; річні проценти - загальні - 11,99% від суми боргу за договором, згідно з графіком платежів.

Відповідно до п. 1.4 цього договору, позичальник підписавши його, доручив кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за реквізитами, що зазначені в Кредитному договорі: 13 300,45 грн погашення поточної заборгованості за кредитним договором - від 05.05.2021; 30 000,00 грн переказ на поточний рахунок ОСОБА_1 за рахунок кредиту КД від 2401.2022; 4587,60 грн страховий платіж ОСОБА_1 ; 650,00 грн страхова група «ТАС»; 200,00 грн оплата за електронний ключ ТОВ «ЦФР»; 459,00 грн оплата за електронний ключ ТОВ «ЦФР».

Позичальник підписуючи цей договір підтверджує, що ТОВ «ФК «ЦФР» у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі ознайомило його з інформацією, вказаною в статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», стаття 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією (п. 2.2 Кредитного договору) (а.с. 9 зворот).

Кредитний договір підписаний ОСОБА_1 (а.с. 9-10).

Згідно з Паспортом кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» №5850448 від 24 січня 2022 року відповідачка ознайомилася з інформацією про умови кредитування та вартістю кредиту, що підтверджується її електронним підписом. В Паспорті також зазначено, що загальні витрати за кредитом складають 62 723,75 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 111 920,80 грн, реальна річна процентна ставка 84,89% річних.

Із матеріалів справи убачається, що відповідачкою було підписано паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5850448, який підтверджує погодження сторонами умов кредитування, розміру процентної ставки, наслідки прострочення та невиконання зобов`язань.(а.с.11).

Відповідно до копії платіжної інструкції №ТС-265095 від 24 січня 2022 року, ТОВ «ЦФР» переказало 30 000,00 грн на поточний рахунок ОСОБА_1 за рахунок кредиту НОМЕР_1 від 24 січня 2022 року (а.с. 91).

Із копії платіжної інструкції №@2PL63618 від 24 січня 2022 року слідує, що ТОВ «ЦФР» в рахунок погашення кредиту за договором № від 05 серпня 2021 року ОСОБА_1 перераховано 4 980,00 грн (а.с. 91 зворот).

Також із копії платіжної інструкції № від 24 січня 2022 року слідує, що ТОВ «ЦФР» перераховано ПАТ «Страхова група «ТАС» 650,00 грн (а.с. 92).

Згідно копії бухгалтерської довідки від 24 січня 2022 року здійснено перерахунок коштів в сумі 13 300,45 грн ТОВ «ЦФР», об`єкт аналітичного обліку ОСОБА_1 (а.с. 92 зворот).

Витягом з реєстру оплачених страховок ТОВ «Радармі» стверджується сплата ТОВ «ЦФР» коштів в сумі 459,00 грн за виготовлення електронного ключа ОСОБА_1 (а.с. 93).

Витягом з реєстру оплачених страховок ТОВ «Саппорт.УА» підтверджено сплату ТОВ «ЦФР» коштів в сумі 200,00 грн за виготовлення електронного ключа ОСОБА_1 (а.с. 93 зворот).

Банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості відповідачки, надано виписку по її особовим рахункам кредитного договору № НОМЕР_2 за період з 24 січня 2022 року по 25 березня 2025 року. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачкою кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачкою не спростована (а.с.23-86)

01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (Первісний кредитор) та АТ «ТАСКОМБАНК» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги №01/09/21 (далі договір №01/09/21), разом - сторони, у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. (а.с. 87-90).

Згідно копії платіжної інструкції банку № 859518479 від 26 січня 2022 року, платник - АТ «Таскомбанк», отримувач - ТОВ «ФК «ЦФР», сума - 3 289 262,27 гривень, призначення платежу: перерахування коштів згідно договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року (а.с. 94).

Із реєстру прав вимоги до договору про відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01 вересня 2021 року за 26 січня 2022 року слідує, що у ОСОБА_1 рахується заборгованість перед АТ «Таскомбанк» в сумі 49 309,80 грн, яка складається із: сума основного боргу - 49 147,05 грн, сума нарахованих процентів - 31,03 грн, сума нарахованого щомісячного проценту - 81,72 грн (а.с. 86).

24 січня 2022 року АТ «Таскомбанк» повідомило відповідачку про відступлення прав вимог та номер рахунку на оплату заборгованості за кредитним договором № від 24 січня 2022 року (а.с.18 зворот).

Із матеріалів справи убачається, що позивачем на адресу відповідачки ОСОБА_1 30 січня 2025 року було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за Кредитним договором № від 24 січня 2022 року, із зазначенням необхідних платіжних реквізитів АТ «Таскомбанк». Також її повідомлено, що АТ «Таскомбанк» є правонаступником ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 94 зворот).

Відповідно до розрахунку заборгованості по Кредитному договору № від 24 січня 2022 року, укладеного із позичальником ОСОБА_1 , станом на 25 березня 2025 року, виданого АТ «Таскомбанк», загальна заборгованість - 69 423,34 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) - 49 197,05 грн, заборгованість по відсоткам (в тому числі прострочені) - 3 875,96 грн, заборгованість за щомісячними процентами (в тому числі простроченими) - 16 350,33 грн (а.с. 98-99).

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписи статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 24 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № , за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 49 197,05 грн строком на 36 місяці (а.с. 9).

Умови надання кредиту, а саме його строк, процентна ставка та порядок повернення узгоджені сторонами в паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5850448 (а.с.11).

Позивач посилається на те, що права вимоги за вказаним кредитним договором були відступлені позивачу АТ «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, шляхом підписання відповідного реєстру.

Згідно п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до Позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог ( надалі Договір (а.с.87-90).

Колегія суддів звертає увагу на те, що станом на 01 вересня 2021 року (на момент укладення договору про відступлення права вимоги №01/09/21 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не було складено та підписано Реєстру прав вимоги передані (відступлені) права вимоги АТ «Таскомбанк».

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

Відповідно до частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що кредитний договір № укладений між ТОВ «ФК ЦФР» та ОСОБА_1 24 січня 2022 року.

Крім того, договір про відступлення права вимоги № 01/09/21 за яким ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги АТ «Таскомбанк», був укладений 01 вересня 2021 року.

Отже, на момент укладання договору про відступлення права вимоги, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , а відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року.

Колегія суддів зауважує, що кредитним договором № від 24 січня 2022 року, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 , не порушуються права та законні інтереси АТ «Таскомбанк».

Крім того, АТ «Таскомбанк» не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини 1 статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини 1 статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що кредитний договір № між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 був укладений 24 січня 2022 року, натомість договір про відступлення права вимоги №01/09/21, за яким ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги АТ «Таскомбанк», був укладений 01 вересня 2021 року

Отже, на момент укладення договору про відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі договору відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року №01/09/21.

Вбачається також, що на час укладення договору відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.

Вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у АТ «Таскомбанк» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору відступлення права вимоги 01 вересня 2021 року не було, та сторони не могли передбачити, що 24 січня 2022 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачкою.

Отже між ТОВ «ФК ЦФР»» та АТ «Таскомбанк» на час укладення договору відступлення прав вимоги 01 вересня 2021 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідачки, які виникли після укладення цього договору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Любарського районного суду Житомирської області від 10 вересня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді