СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/5335/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Журибеда О.М.,

за участю секретаря Шило М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без вилику (повідомлення) сторін в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про надання строку на примирення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 15.11.2013 року між нею та ОСОБА_1 , який був зареєстрований Відділом дежраної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2456.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

07.01.2026 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав заяву про надання строку на примирення, вказуючи на те, що з урахуванням фактичних обставин сімейних відноси сторін, на даний час існують об`єктивні підстави вважати, що сімейні відносини не є остаточно припиненими, а можливість їх відновлення не виключена. Вказує, що до моменту виникнення конфлікту сторони тривалий час проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та спільно виховували дитину. Припинення спільного проживання носило раптовий характер та не було наслідком тривалого чи системного розпаду сімейних віносин. Характер конфлікту між сторонами не має ознак глибокого, тривалого чи такого, що унеможливлює примирення, а з урахуванням наявності спільної дитини питання збереження сім`ї потребує виваженого та обережного підходу.

19.02.2026 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подала заперечення на заяву про надання строку на примирення, вказуючи на те що посилання відповідача на нібито «вразливість» чи «схильність до навіювання» позивача є виключно суб`єктивними оціночними судженнями, що не має правового значення для розгляду позову про розірвання шлюбу. Позивач також зазначає, що сторона відповідача звернулась до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна, до переліку якого було включногаваіть майно, що належить позивачу. Більше того, станом на сьогодні відповідач всіляко перешкоджає доступу позивача до спільного будинку, блокує користування особистими речами позивача, які остання не може отримати з будинку через виключення позивача із списку власників в охоронній компанії «Шериф». Вважає, що фактично поадна заява про примирення зі строни відповідача носить формальний характер на думку позивача та є виключно тактикою зятягування процесу для вирішення майного спору до розірвання шлюбу. Наголошує, що наміру та бажання поновлювати будь-які відносини з відповідачем не має, а тому не потребує часу для відкладення слухання справи для вжиття заходів щодо примирення, оскільки спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересах обох сторін.

Суд, дослідивши клопотання, заперечення на клопотання, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено,що 15.11.2013 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Відділом дежраної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2456.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину дочку- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.10.2019 року.

Під час розгляду справи суд сприяє примиренню сторін (частина сьома статті 211 ЦПК України).

Системний аналіз статті 51 Конституції України, статей 111, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), статей 2, 240, пункту 4 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства;існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

Закріплена у статті 111 СК Українинорма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 200/952/18 та встановив, що надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком.

Суд звертає увагу, що суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, за наявності між сторонами невирішених спорів надання строку для примирення, що не відповідає меті цього інституту - сприяння примиренню подружжя, оскільки надає одній зі сторін можливості зловживати процесуальними правами.

Наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення.

У заяві відповідача, де міститься клопотання про надання строку для примирення, не викладено обставин і не зазначено конкретних правових доказів, які б свідчили про наявність у позивача наміру на примирення, коли позивач у запереченнях просить не надавати строк для примирення, оскільки він є штучним для затягування розгляду справи для вирішення майнового спору.

Окрім того, абстрактні посилання на інтереси дитини або бажання примирення не можуть бути підставою для затягування розгляду справи, якщо поведінка сторін свідчить про фактичний розрив сімейних відносин, зокрема через ініціювання спорів про поділ майна.

Така правова позиція узгоджуюється з висновком Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №761/26635/16-ц.

Таким чином, зупинення судом провадження у справі з метою надання сторонам строку на примирення належно не обґрунтовано, не наведено оцінки співмірності та дієвості застосованого судом заходу для примирення подружжя з урахуванням обставин цієї справи у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справ.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для надання сторонам строку на примирення, а тому у поданій заяві про надання строку для примирення слід відмовити.

Керуючись статтями 24, 55-56, 111 СК України, статтями 260-261, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про надання строку на примирення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда