Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2539/25
Провадження №: 2/332/141/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Блажко У.В. за участі секретаря судового засідання Дубачової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна Наталя Олександрівна, про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Лупінос Євгенія Анатоліївна, звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом, у якому з урахуванням уточнень просила встановити факт непроживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, визнати ОСОБА_2 такою, що не прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 , визнати за позивачкою та за її малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності у порядку спадкування за законом по 1/10 частині житлового будинку АДРЕСА_1 за кожним після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у лікарні помер ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є дружина ОСОБА_1 , сини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , батько померлого ОСОБА_7 та дочка померлого ОСОБА_2 , яка є відповідачкою у справі. На час відкриття спадщини ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований за адресою.: АДРЕСА_1 . Разом з ним були зареєстровані сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_2 . Разом з тим, остання була зареєстрована за вказаною адресою у 2012 році з метою отримання паспорту громадянина України та у подальшому для отримання закордонного паспорту. У віці приблизно 16 років, після отримання ОСОБА_2 паспорту, вона разом зі своєю матір`ю виїхала до російської федерації, де отримала громадянство і проживає до цей час. В установлений законом строк позивачка ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної Н.О. із заявою про прийняття спадщини. Батько померлого ОСОБА_7 та син ОСОБА_6 у передбаченому законодавством порядку відмовилися від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь позивачки. 16.04.2025 нотаріусом видано позивачці свідоцтво про право на спадщину після чоловіка на 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Також нотаріусом 16.04.2025 видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку. Попри те, що ОСОБА_2 була зареєстрована разом зі своїм батьком за адресою: АДРЕСА_1 , вона ніколи там постійно не проживала, оскільки є громадянкою рф, з 1990х чи з 2000-х років постійно проживає на території рф, тому не може вважатися такою, що прийняла спадщину. На підставі викладеного позивачка просила встановити факт непроживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем на день його смерті, неприйняття нею спадщини та визнати за позивачкою та за її малолітнім сином право власності на 1/5 частину житлового будинку (по 1/10 на кожного), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді від 06.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, встановлений строк для подання учасниками заяв по суті, задоволено клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кузьміної Н.О. належним чином засвідченої копії спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та про витребування від Державної прикордонної служби України інформації про перетин кордону, в`їзд/виїзд ОСОБА_2 .
Листом від 18.06.2025 № 157/02-14 на виконання ухвали судді приватним нотаріусом Кузьміною Н.О. надана копія спадкової справи № 48/2023 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 02.07.2025 за клопотанням представника позивачки витребувано інформацію від Державної прикордонної служби України про перетин кордону ОСОБА_2 у період з травня 2012 року по 31.12.2019.
Ухвалою суду від 16.10.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування від Управління державної міграційної служби у Запорізькій області відомостей про звернення до служби ОСОБА_2 з метою вклеювання фотокартки у паспорт громадянина України по досягненню 25-річного віку та відомостей від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про отримання доходів відповідачкою.
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом від 11.11.2025 повідомило суд, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 09.01.2026 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 просила задовольнити позов з підстав, зазначених у ньому. Вказала, що її чоловік та двоє їхніх синів були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Дочка чоловіка ОСОБА_2 , з матір`ю якої чоловік не перебував у шлюбі, для отримання паспорту громадянина України була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 зі згоди чоловіка. ОСОБА_2 ніколи не проживала у вказаному будинку. Невдовзі після отримання паспорту вона разом зі своєю матір`ю виїхала на постійне місце проживання до російської федерації. До батька ОСОБА_2 ніколи не приходила, не спілкувалася. Чоловік хотів її зняти з реєстрації, але не встиг, оскільки раптово помер.
Представник позивача адвокат Лупінос Є.А. у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, вказавши, що наявні усі підстави для встановлення факту непроживання відповідачки за місцем реєстрації спадкодавця на день його смерті, факту неприйняття нею спадщини після померлого батька, а також для визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/5 частку спадкового майна після смерті ОСОБА_3 за позивачкою та її малолітнім сином.
Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна Н.О. у судове засіданні не заявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні 25.02.2026 пояснила суду, що є подругою позивачки з 2005 року, знає позивачку та всю її родину з того часу. З моменту знайомства часто бувала в гостях у позивачки вдома, але жодного разу не бачила там ОСОБА_2 , речей останньої вдома немає, жодних розмов про неї свідок ані від ОСОБА_3 , ані від позивачки чи інших осіб не чула.
Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що є батьком ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 є його онукою, дочкою ОСОБА_12 . Його син ОСОБА_13 проживав деякий час з дочкою ОСОБА_14 та її матір`ю. На початку 2000-них років вони розлучилися, стали проживати окремо, син придбав будинок АДРЕСА_1 , а невдовзі одружився з ОСОБА_15 (позивачкою), у них народилися сини. У цьому будинку ОСОБА_14 ніколи не жила. Син надав згоду на її реєстрацію за адресою цього будинку у зв`язку з тим, що онучці треба бути мати реєстрацію для отримання паспорту громадянки України при досягненні 16-річчя. Після отримання паспорту ОСОБА_14 разом з матір`ю виїхала до російської федерації. З того часу свідок онучку не бачив, з нею не спілкувався.
Свідок ОСОБА_16 повідомила суду, що є сусідкою позивачки, проживає по АДРЕСА_2 , знає родину ОСОБА_12 понад 20 років, підтримувала з нею добросусідські відносини. Свідок повідомила, що ОСОБА_17 придбав будинок по АДРЕСА_1 , будучи ще неодруженим. Потім він одружився з ОСОБА_15 , народилися сини ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Свідок знала про існування дочки у ОСОБА_12 , але жодного разу її не бачила. У будинку АДРЕСА_1 проживала на день смерті ОСОБА_12 його дружина ОСОБА_15 та сини.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, повідомлялася про дату та час розгляду справи шляхом надсилання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням за адресою зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Конверт повернувся з відміткою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
У судовому засіданні 25.02.2026 вирішено відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на 06 березня 2026 року.
У судове засідання 06.03.2026 учасники справи не з`явилися.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, показання свідків, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, ОСОБА_3 та ОСОБА_18 уклали шлюб 19 березня 2005 року. Після укладення щлюбу прізвище дружини « ОСОБА_19 » (т. 1, а.с. 18).
Від шлюбу народилися сини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1, а.с. 15, 16).
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 27.10.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1, а.с. 32).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 759 кв.м., що підтверджується договором дарування житлового будинку, засвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б. 21.08.2003, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.09.2003 (т. 1, а.с. 26-28).
Позивачка ОСОБА_1 після смерті чоловіка звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кузьміної Н.О. від свого імені та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини (т.1, а.с. 128-130).
ОСОБА_7 , батько померлого, ІНФОРМАЦІЯ_10 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після сина на користь дружини померлого ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 139, зворотна сторона).
Син померлого ОСОБА_6 направив нотаріусу заяву, засвідчену другим секретарем з консульських питань Посольства України в Польщі, про відмову від прийняття спадщини після батька на користь своєї матері ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 143, зворотна сторона).
Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кузьміною Н.О. 16.04.2025 видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_3 на 3/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 161-162).
Також 16.04.2025 приватним нотаріусом видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину після померлого батька ОСОБА_3 на 1/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 163).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 підтвердили факт непроживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначили, що за вказаною адресою проживала ОСОБА_1 з чоловіком та дітьми.
З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.11.2025 встановлено, що ОСОБА_2 не отримувала реєстраційний номер облікової картки платника податків, оскільки такі відомості відсутні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (т. 1, а.с. 226).
За інформацією Державної прикордонної служби України громадянин України ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у період з травня 2012 року по 13.06.2025 не перетинала державний кордон України, лінію розмежування з тимчасово окупованою територією України (т. 1, а.с. 121, 175).
Суд, приймаючи рішення, враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 липня 2023 року по № 641/3893/20.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Тобто будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідачка ОСОБА_2 до нотаріуса не зверталася. Спадкову справу заведено 08 листопада 2023 року на підставі заяви про прийняття спадщини позивачки ОСОБА_1 .
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У даній справі встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачка була зареєстрована за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 . Водночас, ОСОБА_2 фактично не проживала за вказаною адресою. Наведені обставини матеріалами справи не спростовано.
Отже, оскільки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після батька не звернулася, тому ОСОБА_2 як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_21 , а отже, не набула права на спадкове майно.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивачка вчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина, батько та повнолітній син померлого у встановленому законодавством порядку відмовилися від прийняття спадщини після сина та батька відповідно на користь позивачки, водночас, відповідачка ОСОБА_2 не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та з належно оформленою заявою про прийняття спадщини чи заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звернулася, тому наявні підстави вважати, що 1/5 частка спадщини після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить позивачці ОСОБА_1 та її малолітньому сину ОСОБА_4 в рівних частинах.
Отже, існують підстави для задоволення позову у частині вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Стосовно позовних вимог про встановлення факту непроживання відповідачки зі спадкодавцем на день його смерті та факту неприйняття відповідачкою спадщини після померлого батька суд зазначає таке.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивачка викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.
Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.
Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.
Предметом позову ОСОБА_1 визначила вимогу про встановлення факту непроживання ОСОБА_2 із спадкодавцями на час відкриття спадщини та неприйняття відповідачкою спадщини після померлого батька.
Однак, виходячи зі змісту позову, позивачка фактично намагалася довести те, що лише вона і її малолітній син ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .
З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту непроживання відповідачки зі спадкодавцем на день його смерті та факту неприйняття відповідачкою спадщини після померлого батька ОСОБА_1 має бути відмовлено у зв`язку із застосуванням позивачкою способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.
Питання розподілу судових витрат не вирішується, оскільки на розподілі судових витрат позивачка не наполягала.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77-81, 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна Наталя Олександрівна, про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/10 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;
позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: відсутній;
Суддя У. В. Блажко