ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
05 березня 2026 року Чугуївський міський суд Харківської області складі: головуючого судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання Селевко Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв в порядку розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
У грудні 2025 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Бережнова Ю.Є., звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані свідомим невиконанням відповідачем протягом тривалого часу батьківських обов`язків, а саме, що після припинення спільного проживання сторін з 2020 року відповідач не приймає жодної участі житті дітей, не цікавиться станом їхнього здоров`я, навчанням, не піклується про фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги не надає, не сплачує аліменти, призначені судом, що стало передумовою звернення до суду з даним позовом. П`ять років усі питання щодо виховання, забезпечення та розвитку обох дітей вирішуються позивачкою самостійно, без будь-якої участі та підтримки з боку відповідача. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 11 листопада 2025 року становить 195 856,98 грн. Зазначає, що мати та родичі відповідача також не спілкуються з онуками, ніякої допомоги або участі у вихованні і житті дітей не надають та не приймають. Молодша дитина в силу свого віку вже не пам`ятає відповідача.
Враховуючи вказані обставини, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2025 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явилась, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з урахуванням воєнного стану та віддаленості місця проживання представника та позивачки з дітьми від приміщення суду просила справу розглянути без участі сторони позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином шляхом направлення на її адресу, підтверджену довідкою з Єдиного державного демографічного реєстру, рекомендованого листа, який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив на позов не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Сторони з 01.03.2014 року перебували у шлюбі, який 06.10.2023р було розірвано на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області у справі № 636/2400/23 /провадження 2/636/1250/23/.
Від шлюбу мають спільних дітей - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Виконкомом Червонохвильської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис 06, та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Виконавчим комітетом Червонохвильської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис 08.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 04.10.2023р. у справі № 636/3473/23 (провадження № 2/636/1469/23) стягнуто з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 щомісячно на кожну дитину з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 19.07.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач не сплачує аліменти та станом на 11 листопада 2025 року має заборгованість у розмірі 195 856,98 грн на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується розрахунком державного виконавця Великобурлуцького ВДВС у Куп`янському районі Харківської області СМУ МЮ (м.Харків) у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 та довідкою № 269-31/19283 від 12.11.2025р. про неотримання аліментів.

Відповідно до листа № 921 від 23.12.2025р, наданого КНП «Міська дитяча поліклініка № 9» ХМР встановлено, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають під наглядом лікарів, декларації про вибір лікаря укладено з матір`ю дітей ОСОБА_1 , яка піклується та цікавиться про стан здоров`я дітей, забезпечує медичне обслуговування, профілактику захворювань тощо. Батько дітей ОСОБА_2 не цікавиться станом здоров`я дітей, поліклінічний заклад не відвідує.

Із довідок № 85 та № 86 від 12.11.2025р та відповіді на адвокатський запит № 01-25/570 від 23.12.2025р. виданих директором КЗ «Харківський ліцей № 163 ХМР» вбачається, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 навчаються у закладі у 6-А та у 1-А класах відповідно. Мати ОСОБА_1 цікавиться успіхами та розвитком дітей, спілкується з вчителями, контролює відвідування уроків, відвідує батьківські збори. Батько ОСОБА_2 у період навчання дітей на батьківських зборах не був присутнім, не підтримує зв`язок із класними керівниками.

Діти з народження зареєстровані з позивачкою у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної часткової власності родині позивачки, що підтверджується Відомостями № 291 від 13.11.2025р про зареєстрованих осіб та свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_3 від 09.08.2005 року.

Натепер позивачка з дітьми проживають та зареєстровані як внутрішньо-переміщені особи (переселенці) за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Довідками переселенця № 6332-, № 6332- та № 6332- від 18.11.2025р.

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 59/0/1131-26 від 18.02.2026 року, Департамент як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із змісту висновку випливає, що батько дітей тривалий час вихованням та утриманням обох малолітніх дітей не займається, не цікавиться їхнім станом здоров`я, навчанням та дозвіллям, місце його фактичного проживання невідомо. Діти проживають з матір`ю, де відповідно до Акту обстеження умов проживання створені належні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку дітей. Під час опитування у Департаменті служб у справах дітей малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав свої письмові пояснення, в яких зазначив, що підтримує мати у рішенні про позбавлення батька батьківських прав, тому що він не приймає жодної участі у його житті.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо малолітніх дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходить з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Суд враховує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам малолітніх дітей, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на їхній розвиток до моменту зміни ним свого ставлення відносно дітей, встановлення емоційного контакту та поновлення у встановленому порядку батьківських прав.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач свідомо не підтримує стосунків з малолітніми дітьми протягом тривалого часу, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до них, без поважних причин залишивши малолітніх сина та доньку без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та доведено, що поведінка відповідача відносно спільних дітей сторін є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 150,154,164 СК України, ст. ст. 12, 76-81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ю. М. Гніздилов