ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/8238/23
Провадження 2-з/362/18/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2026 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шумило Н.М. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 адвокат Шумило Н.М., звернулася до суду з позовом, в якому просить в порядку спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 1 031 467, 30 грн. в якості компенсації за частину вартості понесених витрат на невід`ємні поліпшення житлового будинку в період з 2009 року по 2018 рік, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 1 223 068,00 грн. в якості компенсації за частину вартості квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (т.1 а.с.167-169).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.185-189).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без руху з наданням строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків зустрічної позовної заяви (т. 2151-154).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - визнано неподаною та повернуто позивачеві за зустрічним позовом (т.2 а.с.216-217).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2025 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про призначення судової автотоварознавчої експертизи, відмовлено (т.2 а.с.213-215).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2025 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Шумило Н.М. про допит свідків, задоволено. Клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Дербеньової В.А. про долучення до матеріалів справи доказів, задоволено. Поновлено представнику ОСОБА_2 адвокату Дербеньової В.А. строк на подання доказів. Долучено до матеріалів справи копію висновку експерта від 02.03.2025 року за результатами проведення визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_3 . Закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя до судового розгляду по суті (т.2 а.с.209-212).

22.01.2026 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на нерухоме майно незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 340,2 кв.м, житловою площею 87,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, у провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Взимку 2023 року позивачка з дітьми змушені були виїхати з будинку, оскільки через постійні відключення електроенергії у зв`язку з пошкодженням електроустановок масованими обстрілами, не мали можливості опалювати будинок, так як газовий котел без електроенергії не працював. Навесні 2023 року позивачка хотіли з дітьми повернутися у спірний будинок, відповідач заборонив її переїжджати. Коли позивачка з дітьми все таки приїхала до спірного будинку, щоб взяти сезонні речі собі та дітям, то виявила, що у спірному будинку знаходилось дуже багато незнайомих людей (пристарілі люди, інваліди, обслуговуючий персонал та ін.), які сказали, що тут тепер Будинок пристарілих. На прохання позивачки показати відповідні документи, позивачці було відмовлено. Як стало відомо позивачці на початку червня 2023 року, 21 травня 2023 року відповідач виписав позивача із спірного будинку. На прохання позивачки вирішити майнові питання в позасудовому порядку, відповідач категорично відмовляється, оскільки вважає, що всі проведенні сторонами невід`ємні поліпшення у період часу з 2009 року по 2018 рік належать лише йому, так як і спірна квартира, якою відповідач, як і будинком користується одноособово, або ж здає в оренду та отримує від цього чималий дохід, оскільки квартира знаходиться на морському узбережжі. Позивача з дітьми в спірну квартиру відповідач не пускає, забрав ключі. Як вбачається з витягу з ДРРП, 27 квітня 2023 року приватним виконавцем Артемчук Т.В було накладено обтяження на спірний будинок № 50074885 (арешт нерухомого майна), тобто через три роки після розірвання шлюбу між сторонами. Позивачці достеменно не відомо за які зобов`язання відповідача було накладено вказане обтяження на спірний будинок, але передбачає, що за не виконані відповідачем зобов`язання перед МТСБУ. Як стверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень на підставі постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2016 року, що була залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП. У зв`язку з наведеним, МТСБУ на ім`я відповідача було направлено Договір від 19 вересня 2016 року про порядок повернення коштів у зв`язку з виплатою відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, яка мала місце 07 квітня 2016 року. З даного Договору вбачається, що відповідач, як боржник прийняв на себе зобов`язання сплатити МТСБУ, як кредитору, протягом 36 місяців кошти в сумі 100 718 грн 00 коп згідно графіку, що становить 2800 грн 00 коп на місяць. Позивачка перший час навіть почала сплачувати за зобов`язаннями відповідача кошти за вказаним Договором. Проте, побачивши, що відповідач жодним чином не намагається самостійно виконувати свої особисті зобов`язання перед кредитором, перестала проводити виплати. Виходячи з наведеного, обтяження № 50074885 (арешт нерухомого майна) від 27 квітня 2023 року, накладений приватним виконавцем Артемчук Т.В на спірний будинок, після розірвання шлюбу між сторонами та на підставі особистих зобов`язань відповідача, що виникли через вчинення ним ДТП. Окрім наявного обтяження на спірний будинок, через особисті зобов`язання відповідача, вбачається накладена іпотека і на спірну квартиру від 21 червня 2021 року, тобто через рік після розірвання шлюбу між сторонами. З наведеного можна дійти висновку, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач допустився накладення обтяжень на спірне майно, що свідчить про наявність у відповідача особистих не виконаних зобов`язань. У зв`язку з наведеним позивачка, яка добре знає відповідача, припускається думки, що відповідач з метою уникнення поділу спільного майна подружжя з позивачем, може продати спірний будинок, навіть тому ж орендарю, який винаймає спірний будинок під розміщення в ньому Будинку для пристарілих осіб. Наявність арешту на сьогоднішній день на спірний будинок не буде великою перешкодою для відповідача для продажу спірного будинку, оскільки сума зобов`язань відповідача перед МТСБУ є незначною, а саме близько 100 000 грн 00 коп, які, по наявній у позивачки інформації, відповідач майже виплатив. Оскільки спірний будинок є особистим майном відповідача, то для його продажу відповідачу не потрібно отримувати згоду від позивачки. Чим ближче наближається закінчення розгляду справи судом, тим вищими, на думку позивачки, стають ризики того, що відповідач продасть спірний будинок і всі роки судового розгляду справи та понесені позивачко витрати, будуть безрезультатними. Стосовно спірної квартири, то позивач не ставить питання про накладення на неї арешту, у зв`язку з тим, що спірна квартира розташована за межами України, і наразі відсутній юридичний та організаційний механізм щодо накладення на спірну квартиру обтяження на підставі рішення національного суду. Щоб не допустити вказаної ситуації, позивачка повторно звертається із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний будинок, оскільки спірний будинок є по суті предметом справи про поділ спільного майна сторін, що вирішується у судовому порядку. Стосовно пропозиції позивача щодо зустрічного забезпечення, позивач звертає увагу, що ним така пропозиція не вноситься, оскільки предмет даної справи та її обставини не передбачають зобов`язання суду застосувати зустрічне забезпечення, що передбачено частиною третьою статті 154 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. […] Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на ј частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту ј частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. […] Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 адвокат Шумило Н.М., звернулася до суду з позовом, в якому просить в порядку спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 1 031 467, 30 грн. в якості компенсації за частину вартості понесених витрат на невід`ємні поліпшення житлового будинку в період з 2009 року по 2018 рік, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 1 223 068,00 грн. в якості компенсації за частину вартості квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто спір виник з приводу поділу майна подружжя із стягненням компенсації за нього.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, постанові Верховного Суду від 09.06.2023 у справі № 37з-23, можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Таким чином, сам факт державної реєстрації за відповідачем права приватної власності на майно, яке знаходиться у його власності, формально наділяє його передбаченими законодавством необмеженими правомочностями власника (володіння, користування, розпорядження) щодо спірного нерухомого майна, отже можливість відповідача в будь-який момент відчужити спірне нерухоме майно є очевидною, беззаперечною та не потребує додаткового доведення.

Зазначене може призвести до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв`язку з наявністю майнового інтересу цих осіб.

Безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передача права власності на майно іншім особам, які не беруть участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 19.12.2018 у справі № 910/9254/18.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказане нерухоме майно, до вирішення справи по суті є співмірними, оскільки вжиття таких заходів забезпечення позову не обмежить права володіння і користування майном, а лише тимчасово обмежить права щодо розпорядження ним, в той час як вжиття такого заходу забезпечить можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову оскільки вжиття таких заходів забезпечення позову не обмежить права володіння і користування майном, а лише тимчасово обмежить права щодо розпорядження ним, в той час як вжиття такого заходу забезпечить можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладені арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шумило Н.М. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 340,2 кв.м., житловою площею 87,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач (стягувач): ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач (боржник): ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Копію даної ухвали надіслати сторонам для відома.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко