Провадження №: 2/755/1534/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р.Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Гречаної Ю.О.,

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Михайлик С.І.,

інші учасники справи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 11 листопада 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12.12.2024 по справі № 755/18159/24, шлюб між сторонами було розірвано, позивачу повернуто дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу відносини між сторонами стали напруженими, спілкування практично не здійснюється. При цьому, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20.02.2025 по справі № 755/1031/25 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі від його доходу, які відповідачем не сплачуються, в зв?язку із чим наявна заборгованість. За доводами позовної заяви, після розірвання шлюбу між сторонами неодноразово виникали конфлікти, пов?язані з місцем проживання та вихованням дитини. Зокрема, відповідач категорично відмовляється давати дозвіл на вивіз дитини закордон, не виконує домовленостей щодо дитини та періодично забирає сина без погодження з позивачем. У зв`язку із цим позивач вказує на ризики, що одного разу забравши сина з садочка чи від бабусь без відома позивача, відповідач відмовиться його повертати, мотивуючи це відсутністю рішення про визначення місця проживання сина. Позивач вказує на те, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснюю господарську діяльність в сфері оптової торгівлі одягом і взуття, має стабільний дохід, також має дві вищих освіти за спеціальностями «Економіка» та «Правознавство», за місцем роботи та волонтерської діяльності характеризуюсь відмінно, неодноразово нагороджувалась грамотами та подяками, маю ювілейну медаль «90 років органам прокуратури України», має у моїй власності нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована разом з сином ОСОБА_3 , за місцем проживання також характеризується позитивно, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, у громадських місцях поводиться спокійно, участі в конфліктах або правопорушеннях не брала. Зазначене, за доводами позивача, свідчить про наявність у неї можливості забезпечити дитині належні умови для проживання та розвитку. Також позивач зазначає, що наразі батьківські обов`язки відносно дитини здійснює саме вона - турбується про фізичний та емоційний розвиток дитини, його виховання, оплачує сину приватний дитячий садочок та додаткові заняття, батько від виховання дитини та виконання своїх батьківських обов`язків фактично усунувся. Зауважує, що наявність конфліктних відносин між сторонами унеможливлює вчинення нею дій, які вимагають надання згоди іншого з батьків, зокрема, отримання візи для сина в деякі країни (такі як США, Канада та ін.), зміна місця реєстрації дитини, вирішення майнових питань або питань щодо стану здоров`я дитини. Враховуючи те, що наразі син проживає з позивачем, його утримання здійснюється виключно за її рахунок, відповідач від сплати аліментів ухиляється а також те, що між позивачем і сином склалися близькі відносини, позивач просить визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію. Зобов`язано Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору.

10 жовтня 2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Михайлик С.І. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та додатково пояснила, відповідач ігнорує звернення позивача щодо лікування дитини, зміни лікаря, отримання дозвільних документів на виїзд до певних країн, погрожує відібрати дитину в разі, якщо позивач не відкличе виконавчий документ про стягнення аліментів. Зауважила, що мати відповідача намагалась забрати дитину з дитячого садочку. Через конфлікти між сторонами позивач була вимушена звернутись з цим позовом до суду. Також пояснила, що службою у справах дітей обстежувались умови проживання дитини з позивачем та надано відповідний висновок.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не звився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань, відзиву на позовну заяву не подав.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Дяченко С.О. направила до суду заяву, в якій висновок органу опіки та піклування підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу без присутності в судових засіданнях представника служби та органу опіки та піклування та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини (а.с.121).

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що з 11 листопада 2017 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.19), який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року (а.с.21-23).

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 по справі № 755/1031/25 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 аліментів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.25), який перебуває на примусовому виконанні та станом на 01 грудня 2025 року відповідач має заборгованість по аліментам у сумі 81 692,00 грн (а.с.27, 192-193).

Відповідно до частин 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 статті 155 СК України).

Відповідно до ч.1, 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

За змістом повідомлення ПЗЗСО «Київська гімназія «Гелаксі скул», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заклад з липня 2024 року, до садочку його приводить мати - ОСОБА_1 , яка підтримує постійний зв`язок з вихователями ОСОБА_6 , цікавиться успіхами та досягненнями дитини. Батька дитини в закладі не бачили. (а.с.61)

За повідомленням цього ж дитячого закладу, 05 вересня 2025 року, до них звернулась ОСОБА_7 , яка представилась бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забрати його до батька (а.с.129)

У виписці із медичної карти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.07.2025 року зазначається, що під час звернення в амбулаторію дитина супроводжувалась матір`ю ОСОБА_1 або нянькою, супровід батьком лікар не пам`ятає (а.с.62).

За наявними в матеріалами справи характеристиками вбачається, що ОСОБА_1 характеризується виключно з позитивної сторони (а.с.58-60). Позивач була нагороджена грамотами, подяками та ювілейною медаллю (а.с.52-57), до кримінальної відповідальності не притягувалась (а.с.46), психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, захворювань не має (а.с.153-зворот), є фізичною особою-підприємцем (а.с.30-35) та має стабільний дохід, що відображено в податкових деклараціях (а.с.36-45), є співвласником картири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47-49).

В грудні 2025 року позивач зверталась до відповідача з приводу необхідності отримання дозволу другого з батьків для зміни лікаря та відвідування лікаря-психіатра, які відповідачем отримані не були (а.с.180-183).

За повідомленням ПЗЗСО «Київська гімназія «Гелаксі скул», 05 вересня 2025 року, до них звернулась ОСОБА_7 , яка представилась бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забрати його до батька (а.с.129)

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що він є чоловіком сестри позивача, на початку 2022 або 2023 років почались зміни в ставленні відповідача до сина, зі слів позивача свідку відомо, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач не надавав згоди на виїзд дитини за кордон, просив за це 10 000,00 доларів США. Перед Різдвом 2025 року свідок був присутній при телефонній розмові сторін, під час якої відповідач повідомляв, що не збирається сплачувати аліменти на дитину, наполягав на тому, щоб позивач забрав виконавчий лист, інакше він забере дитину. Крім того, зі слів позивача свідку відомо, що мати відповідача намагалась забрати сина сторін з дитячого садочка.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона є хрещеною сина сторін та зазначила, що з народження дитини відповідач не мав бажання займатись сином. Восени 2025 року свідок була присутня при телефонній розмові сторін, під час якої відповідач поставив умову: або позивач забирає документи з виконавчої служби, або відповідач забере дитину. Крім того, зі слів позивача свідку також відомо, що мати відповідача намагалась забрати сина сторін з дитячого садочка, а також, що відповідач повідомив, що продасть дозвіл на виїзд дитини.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Згідно положень ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно Висновку Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії №19 від 08.10.2025) від 0.10.2025 №103-9796, комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що батьки дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2024 році. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , який після розлучення батьків проживає з матір`ю, яка займається його вихованням та утриманням. Мати та син мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Батько дитини в телефонному режимі повідомив, що не заперечує щодо визначення місця проживання малолітнього сина з матір`ю. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 . (а.с. 124).

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Частиною 2 ст.171 СК України передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

З урахуванням положень ст. 171 СК України, враховуючи вік малолітньої дитини, визнано за недоцільне вислуховування думки дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по суті спору.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі загострились взаємовідносин, така ситуація в їх особистих стосунках не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини визначений сімейним законодавством України.

За встановлених судом обставин, після розірвання шлюбу між сторонами малолітній син сторін залишився проживати з матір`ю, яка приводить та забирає сина з дошкільного навчального закладу, супроводжує дитину до лікаря, матір здійснює за сином постійний догляд, піклується про нього, забезпечує всім необхідним.

При вирішенні даної справи, суд виходить з того, що за обставин що склались, дитина сторін має більшу прихильність до матері, як до особи, яка постійно проживає з нею, здійснює щоденний догляд та турботу.

Разом з тим, судом не встановлено обставин, за яких проживання дитини з матір`ю могло б негативно впливати на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, проте за ситуації, що фактично склалася, основну турботу по вихованню сина, організації його дозвілля та по утриманню здійснює саме позивач, з якою у дитини склався тісний емоційний зв`язок та яка має у власності житло і постійний дохід, виключно позитивно характеризується, виходячи з якнайкращих інтересів дитини сторін, прихильності сина до матері, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дітей з матір`ю відповідатиме найважливішим інтересам сина сторін.

За вказаних обставин, позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До закінчення судових дебатів у справі, представником позивача зроблена відповідна заява.

Згідно вимог п.5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені позивачем на правничу допомогу та встановити позивачу строк на подання доказів щодо їх розміру.

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, статтями 7, 141, 150, 153, 155, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 2, 10, 76-81, 89, 141, 209, 210, 223, 258, 259, 263-265, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, буд. 4-А), Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація (, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Івана Котляревського, буд. 1/1), про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 19 березня 2026 року на 10 годину 00 хвилин, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва (м. Київ, вул. Пластова, буд.3, каб.43).

Встановити позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат на правничу допомогу - до 09 березня 2026 року включно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 05 березня 2026 року.

Суддя: