Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/928/26
Номер провадження 2-з/711/8/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

10 лютого 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого судді Петренка О.В., розглянувши в письмовому провадженні, без повідомлення (виклику) сторін, заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовною заявою з вимогами до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів, в якій просить суд зменшити розмір аліментів на користь утримання трьох неповнолітніх дітей від спільних стосунків із відповідачем ОСОБА_2 згідно судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 у справі №711/9090/24 із частки всіх доходів позивача на встановлення фіксованої суми щомісячної сплати доходів позивача в розмірі 5606,25 грн на одну дитину щомісячно, а всього 16 818,75 грн на місяць на трьох дітей з врахуванням тієї обставини, що позивач у справі є особою із обмеженими фізичними можливостями (інвалід 2-ї групи) та щомісячно потребує коштів на ліки та лікування, а також додатково ще сплачує добровільно щомісячно 5606,25 грн аліменти і ОСОБА_3 (третій особі по справі) на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , що призводить до дисбалансу фінансових можливостей позивача і ставить позивача в тяжкий фінансовий стан, оскільки так позивач зараз сплачує на аліменти на чотирьох дітей 75% від свого сукупного доходу, що фінансово обтяжливо для позивача.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів; розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання о 12 год 00 хв 09 березня 2026 року.

Водночас, 09 лютого 2026 року позивачем ОСОБА_1 подана до суду заява про забезпечення позову шляхом: зупинення виконавчого провадження №80172821 від 06.02.2026, що відкрите Другим ДВС у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Овдієнко С.В. стосовно примусового стягнення з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 по справі №711/9090/24 50% від сукупного доходу ОСОБА_1 , на час розгляду Придніпровським районним судом м.Черкаси цивільної справи №711/928/26 про зменшення розміру аліментів, або тимчасово зменшити суму, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 за судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 по справі №711/9090/24 до суми в розмірі 16600 грн сукупно на місяць із розрахунку 5600 грн на кожну дитину на час розгляду Придніпровським районним судом м.Черкаси цивільної справи №711/928/26 про зменшення розміру аліментів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 лютого 2026 року, що проведений відповідальним працівником суду о 15 год 15 хв 19 сек, означеній заяві присвоєно номер провадження 2-з/711/8/25 та визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Петренка О.В.

Заява про забезпечення позову обгрунтована тим, що 04.02.2026 позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Придніпровського районного суду м. Черкаси, в якому міститься позовна вимога до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей, оскільки на даний час позивач по справі вже сплачує 75% від свого сукупного доходу на утримання чотирьох неповнолітніх дітей ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ), що ставить позивача в тяжкий матеріальний стан.

До подачі означеного позову позивача спонукало те, що раніше йому вдавалося домовлятися з відповідачем про добровільну сплату аліментів без залучення виконавчої служби, але на даний час такі домовленості вже не діють. Як стало відомо позивачу, 06.02.2026 відповідач звернулася до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси в цивільній справі №711/9090/24 від 25.11.2024 про стягнення аліментів на утримання трьох дітей.

Головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Овдієнко С.В. 06.02.2026 прийнято постанову, якою відкрите виконавче провадження №80172821.

Водночас, позивач у мотивувальній частині заяви про забезпечення позову зазначає про те, що відповідно до положень ст.149-151 ЦПК України, для випадків, коли існує загроза ухилення сторони-учасника спору від виконання можливого рішення суду на ту чи іншу користь, за заявою зацікавленої сторони суд може вжити заходів забезпечення позову, зокрема таких як зупинити виконання органом ДВС виконавчого документа, на підставі якого здійснюється стягнення коштів та який оскаржується в судовому порядку, або обмежити стягнення за таким виконавчим документом в певній частині до моменту вступу рішення суду по справі в законну силу.

Також позивач звертає увагу суду на те, що примусове виконання судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 у справі №711/9090/24 про стягнення 50% від сукупних доходів позивача лише на утримання трьох неповнолітніх дітей від стосунків з відповідачем порушує як майнові права позивача на належний рівень мінімальних життєвих потреб, так і порушує вимоги ст.128 КЗпП України та ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» в частині обмеження розміру сукупних відрахувань з доходів позивача і не враховує те, що позивач із листопада 2023 року сплачує в добровільному порядку на користь ОСОБА_3 (третьої особи в справі) 25% від сукупних доходів на утримання малолітнього сина ОСОБА_8 .

У зв`язку з цим, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження №80172821 від 06.02.2026, що відкрите Другим ДВС у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Овдієнко С.В., стосовно примусового стягнення з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25.11.2024 по справі №711/9090/24 50% від сукупного доходу ОСОБА_1 , на час розгляду Придніпровським районним судом м.Черкаси цивільної справи №711/928/26 про зменшення розміру аліментів, або ж тимчасово зменшити суму, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 за судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 по справі №711/9090/24 до суми в розмірі 16600 грн сукупно на місяць із розрахунку 5600 грн на кожну дитину на час розгляду Придніпровським районним судом м.Черкаси цивільної справи №711/928/26 про зменшення розміру аліментів.

У цьому контексті позивач зазначає, що застосування означених заходів забезпечення позову дозволить гарантувати позивачу стягнення з нього Другим ВДВС у м. Черкаси КМУ МЮУ згідно ВП №80172821 від 06.02.2026 фіксованої суми коштів на утримання трьох неповнолітніх дітей згідно судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 у цивільній справі №711/9090/24, що у свою чергу дасть можливість утримувати позивачу себе самого до моменту вступу в законну силу рішення суду у справі про зменшення розміру аліментів, оскільки у випадку невжиття заходів забезпечення позову такі стягнення будуть здійснюватися в надмірному розмірі, що спричинить фінансові труднощі для позивача у забезпеченні базових матеріальних та фізіологічних потреб на проживання.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має з`ясувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Крім того, позивач має довести, що в разі невжиття заходів забезпечення існує загроза невиконання рішення суду чи ускладнення його виконання або ефективного захисту чи поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом предметом позову, який просить позивач забезпечити шляхом задоволення заяви про забезпечення позову, є зменшення розміру аліментів, що встановлений судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 у справі №711/9090/24, згідно якого із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але на менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.11.2024 та продовжувати стягнення до досягнення найстаршою дитиною ( ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) повноліття, на встановлення фіксованої суми щомісячної сплати доходів позивача в розмірі 5606,25 грн на одну дитину щомісячно, а всього 16 818,75 грн на місяць на трьох дітей.

У зв`язку з цим, позивач у прохальній частині заяви про забезпечення позову просить суд вжити заходи забезпечення позову про зменшення розміру аліментів, зокрема шляхом зупинення виконавчого провадження №80172821 від 06.02.2026, що відкрите Другим ДВС у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Овдієнко С.В. стосовно примусового стягнення з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 по справі №711/9090/24 50% від сукупного доходу ОСОБА_1 , на час розгляду Придніпровським районним судом м.Черкаси цивільної справи №711/928/26 про зменшення розміру аліментів.

Пунктом 6 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

З аналізу означеної норми процесуального права суд зробив висновок, що зупинення стягнення на підставі виконавчого документа може бути застосоване судом як вид забезпечення позову лише у випадку, якщо боржник оскаржує в судовому порядку виконавчий документ, на підставі якого державним або приватним виконавцем відкрите відповідне виконавче провадження та здійснюється його примусове виконання.

Проте аналіз розділу ІІ ЦПК України дає підстави для висновку, що судовий наказ, виданий відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України (заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб) оскарженню не підлягає.

У постанові Верховного Суду від 25 липня 2024 року у справі № 565/1607/23 (провадження № 61-2438св23) зазначено, що зупинення виконання за виконавчим документом застосовується лише у разі розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та не може застосовуватися як захід забезпечення позову.

Разом з тим, суд зауважує, що предметом позову ОСОБА_1 є зменшення розміру аліментів, стягнутих з нього на підставі судового наказу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25.11.2024 у справі №711/9090/24. Тобто, у разі задоволення позову, судом буде вирішено питання щодо зміни саме розміру аліментів, що стягуються з позивача на утримання трьох малолітніх дітей, а не припинення стягнення аліментів в цілому.

Відтак, обраний позивачем вид забезпечення позову не узгоджується з вимогами чинного процесуального законодавства та є неспівмірним з заявленими позовними вимогами.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що відповідно до загальних засад виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів, стягнення аліментів у визначеному судом розмірі здійснюється на підставі виконавчого документа та триває до моменту набрання законної сили судовим рішенням про зміну їх розміру. Це означає, що у разі задоволення позову про зменшення розміру аліментів відповідні зміни набувають чинності лише з моменту набрання законної сили судовим рішенням і не мають зворотної дії, тобто не застосовуються ретроспективно з моменту подання позову або заяви про зміну розміру аліментів.

Таким чином, чинне законодавство не передбачає процесуальної можливості на стадії забезпечення позову фактично «зупинити» або «зменшити» стягнення аліментів, яке здійснюється у раніше встановленому судом розмірі, до ухвалення рішення по суті спору. Такий підхід узгоджується з принципами стабільності та безперервності виконання судових рішень, ухвалених відповідно до вимог закону, а також із пріоритетом захисту прав та інтересів дитини.

За таких обставин суд дійшов висновку про помилковість тверджень позивача щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього судового рішення. Вимоги позивача про забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки не доведено, яким чином виконання обов`язку зі сплати аліментів у визначеному судом розмірі може перешкодити виконанню можливого рішення суду у цивільній справі про зменшення розміру аліментів.

Також суд зазначає, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 258 ЦПК України судовий наказ є різновидом судового рішення.

Згідно положень ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, зупинення виконавчого провадження, яке здійснюється на підставі судового наказу, фактично є зупиненням виконання судового рішення.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 (провадження № 61-38051св18) недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти є власністю дитини, а тому зупинення стягнення аліментів може призвести до позбавлення трьох малолітніх дітей належного матеріального забезпечення зі сторони батька як платника аліментів, а відповідно і призвести до істотного порушення прав малолітніх дітей сторін на належне утримання, гарантованих як національним законодавством, так і міжнародними актами, зокрема Конвенцією ООН про права дитинивід 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року.

Отже, у даній справі відсутні належні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження №80172821 від 06 лютого 2026 року на час розгляду Придніпровським районним судом м. Черкаси цивільної справи №711/928/26.

Що стосується виду забезпечення позову, що викладений позивачем у п.2 прохальної частини заяви про забезпечення позову, а саме: тимчасово зменшити суму, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 за судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 по справі №711/9090/24 до суми в розмірі 16600 грн сукупно на місяць із розрахунку 5600 грн на кожну дитину на час розгляду Придніпровським районним судом м.Черкаси цивільної справи №711/928/26 про зменшення розміру аліментів, то суд зазначає про таке.

Частиною 10 ст. 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Проаналізувавши означений вид забезпечення позову, що просить позивач вжити з метою забезпечення позову у взаємозв`язку з позовною вимогою, що сформульована позивачем у п.2 прохальної частини позовної заяви, суд дійшов висновку, що фактично вони є тотожними.

Такий висновок суду грунтується на тому, що позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що встановлений судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 у справі №711/9090/24, із частки всіх доходів позивача на встановлення фіксованої суми щомісячної сплати доходів позивача в розмірі 5606,25 грн на одну дитину щомісячно, а всього 16 818,75 грн на місяць на трьох дітей; водночас обумовлений позивачем вид забезпечення позову в п.2 прохальної частини заяви про забезпечення позову свідчить про тимчасове зменшення суми, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 за судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 по справі №711/9090/24 до суми в розмірі 16600 грн сукупно на місяць із розрахунку 5600 грн на кожну дитину.

Тобто, задоволення п.2 заяви про забезпечення позову призведе до результату, якого позивач бажає досягти за наслідками розгляду цієї справи, а отже при задоволенні заяви про забезпечення позову в означеній частині судом фактично буде вирішений спір, що, з огляду на приписи ч. 10 ст. 150 ЦПК України, є неприпустимим.

У цьому контексті суд звертає увагу позивача, що відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 759/119/18 (провадження №61-48726св18), зазначено, що згідно з ч. 10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Означений правовий висновок щодо застосування положень означеної норми процесуального права суд застосовує з метою дотримання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

Крім того суд звертає увагу позивача, що серед видів забезпечення позову, перелік яких визначений пунктами 1-10 частини першої статті 150 ЦПК України, такого виду забезпечення позову як тимчасове зменшення суми, що підлягає стягненню згідно судового рішення законодавцем не передбачено.

Відтак, обраний позивачем вид забезпечення позову не узгоджується з вимогами чинного процесуального законодавства .

Ураховуючи викладене, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Частиною 7 ст.153 ЦПК України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ч.13 ст.7, ст.149, 150, 153, 258-261, 263, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею проте може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана суддею 10 лютого 2026 року.

Суддя: О. В. Петренко