Провадження № 6/947/46/26
УХВАЛА

03.02.2026

Київський районний суд м. Одеса у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, у якому зареєстрована неповнолітня дитина -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 30.12.2025 року, за допомогою системи «Електронний суд», звернувся приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М., із поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 - житловий будинок по АДРЕСА_1 , у якому зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий лист №947/30359/25 виданий 14.11.2025 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Газопостачальна компанія «Нафтогаз» заборгованості за спожитий газ у сумі 194 589,38 грн. та судових витрат у сумі 2 422,40 грн.

У звязку із тим, що боржник, якого належним чином повідомлено про відкриття виконавчого провадження, ухиляється від належного виконання судового рішення - заборгованість не погашає, на виклики до виконавця не з`являється, приватний виконавець намагається здійснити примусове стягнення на майно боржника житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належить боржнику на праві власності.

Однак, у звязку із тим, що у вказаному будинку зареєстрований неповнолітній син боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а Служба у справах дітей Одеської міської ради на звернення виконавця повідомила про можливе порушення житлових та майнових прав дітей, виконавець просить суд встановити порядок та спосіб виконання судового рішення у вигляді звернення стягнення на вказане нерухоме майно.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частинами першою, шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, у якому фактично проживає боржник.

Згідно з частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5 (далі Порядок реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду.

Отже, передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливим.

Водночас законодавство України не визначає порядку надання органом опіки та піклування такої згоди.

У постанові від 15 лютого 2023 року в цій самі справі № 2-537/11 Верховний Суд зробив висновок про те, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом у порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Під час розгляду такої заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

У даному випадку з наданого до суду заявником подання та додатків неможливо встановити вказані обставини а тому суд вважає що подання приватного виконавця не є належним чином обґрунтованим та доведеним належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Керуючись ст. 12, 13, 354-355, 435 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження»

УХВАЛИВ:

Відмовити у поданні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 )- житловий будинок по АДРЕСА_1 , у якому зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повна ухвала складена судом 09.02.2026.

Копію ухвали направити учасникам справи - для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали, або в порядку та строки, передбачені ст. 354, 355 ЦПК України

Суддя В. О. Луняченко