Справа № 2-737/2012
Провадження № 6/185/46/26
У Х В А Л А

09 лютого 2026 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

з участю секретаря судового засідання Добрелі Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за заявою акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання договору банківського вкладу (депозиту) продовженим та таким, що має юридичну силу, та зобов`язання повернути суму вкладу,

встановив:

У грудні 2025 року акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначено, що 15.02.2013 року Ленінський районний суд міста Луганська видав виконавчий лист на виконання рішення суду від 29.03.2012 року у справі № 2-737/2012, зміненого постановою від 10.07.2012 року Апеляційного суду Луганської області, яким було зобов`язано ПАТ КБ "ПриватБанк" повернути ОСОБА_1 суму вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) № від 06.07.1995 із нарахуванням процентів згідно умов договору з моменту його укладення до 06.07.2003. За твердженнями АТ КБ "ПриватБанк", у Банку повністю відсутні обов?язки за вказаним договором та, відповідно, рішенням суду у справі № 2-737/2012, на виконання якого було видано виконавчий лист. Вказана обставина встановлена рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2022 у справі № 757/55832/21-ц, залишеним без змін постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.07.2025. Заявник вважає наявними підстави для визнання виконавчого листа у справі № 2-737/2012 таким, що не підлягає виконанню, у відповідності до положень ч.2 ст.432 ЦПК України з огляду на відсутність матеріального обов`язку боржника.

Ухвалою суду від 19.12.2025 року заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Учасники в судове засідання не з`явилися, однак неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.03.2012 року Ленінський районний суд міста Луганська ухвалив рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк", визнав договір № від 06.07.1995 року продовженим з 07.07.1999 року та таким, що має юридичну силу, та зобов`язав ПАТ КБ "ПриватБанк" повернути ОСОБА_1 суму вкладу за договором № від 06.07.1995 року із нарахуванням процентів згідно умов договору з моменту його укладення до 06.07.2003 року.

Відповідно до постанови Апеляційного суду Луганської області 10.07.2012 року, апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково, рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 29.03.2012 року змінено; скасувано рішення в частині визнання договору № від 06.07.1995 року продовженим з 07.07.1999 року та таким, що має юридичну силу, ухваливши в цій частині нове рішення та відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині; в частині зобов`язання ПАТ КБ "ПриватБанк" повернути ОСОБА_1 суму вкладу з нарахуванням процентів згідно з умовами договору змінити, змінивши кінцеву дату нарахування процентів з 29.03.2012 року на 06.07.2003 року; в іншій частині рішення залишити без змін.

26.11.2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняв ухвалу про відхилення касаційних скарг ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" та залишення без змін рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 29.03.2012 року та рішення Апеляційного суду Луганської області від 10.07.2012 року.

15.02.2013 року Ленінський районний суд міста Луганська на виконання рішення суду від 29.03.2012 року у справі № 2-737/2012 видав виконавчий лист про зобов`язання ПАТ КБ "ПриватБанк" повернути ОСОБА_1 суму вкладу за договором № від 06.07.1995 року із нарахуванням процентів згідно умов договору з моменту його укладення до 06.07.2003 року.

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду (постанови від 19.01.2023 року у справі № 824/2/22, від 09.06.2022 року у справі № 2-118/2001, від 09.09.2021 року у справі № 824/67/20, 24.06.2020 року у справі 520/1466/14-ц) підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Як встановлено судом, 30.06.2022 року Печерський районний суд м. Києва прийняв рішення у справі № 757/55832/21-ц, яким задовольнив позов Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , АТ КБ "ПриватБанк"; визнав такими, що не підлягають виконанню, всі зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" за договором від 06.07.1995 року № ; визнав відсутнім у ОСОБА_1 права вимагати від АТ КБ "ПриватБанк" виконання всіх зобов`язань за договором від 06.07.1995 року № ; визнав відсутнім в АТ КБ "ПриватБанк" обов`язку виконувати зобов`язання за договором від 06.07.1995 року № .

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2022 року у справі № 757/55832/21-ц залишене без змін постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.07.2025 року.

Зі змісту рішень у справі № 757/55832/21-ц вбачається, що судом за результатами розгляду справи було встановлено обставину нікчемності договору № від 06.07.1995 року на підставі абзацу дев`ятого частини шостої статті 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на нікчемність договору № від 06.07.1995 року рішенням у справі № 757/55832/21-ц було застосовано визначені в абзаці дев`ятому частини шостої статті 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» особливі правові наслідки недійсності такого виду правочинів, за результатами чого визнано відсутніми та такими, що не підлягають виконанню, всі обов`язки Банку за договором № від 06.07.1995 року.

Встановлені в рішенні у справі № 757/55832/21-ц обставини нікчемності договору № від 06.07.1995 року та, як наслідок, відсутності всіх обов`язків Банку за таким договором виникли значно пізніше прийняття рішення у справі № 2-737/2012, на чому окремо наголошено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 30.07.2025.

Враховуючи вищевказане, судом встановлено, що у АТ КБ "ПриватБанк" відсутній обов`язок з повернення ОСОБА_1 суми вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) № від 06.07.1995 року із нарахуванням процентів згідно умов договору з моменту його укладення до 06.07.2003 року за рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 29.03.2012 року у справі № 2-737/2012 та виданим на його виконання виконавчим листом.

Наведене згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України є підставою для задоволення заяви АТ КБ "ПриватБанк" та визнання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом міста Луганська на виконання рішення від 29.03.2012 року по справі № 2-737/2012, таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. 260, 432 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання договору банківського вкладу (депозиту) продовженим та таким, що має юридичну силу, та зобов`язання повернути суму вкладу - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист по справі № 2-737/2012, виданий Ленінським районним судом міста Луганська на підставі рішення від 29.03.2012 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк".

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання суддею) та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя М. М. Перекопський