КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/2537/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2301/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сенько М.Ф., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка зарахована на денну форму навчання у Національному медичному університеті з 18 серпня 2021 року, у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, починаючи з моменту подання до суду цього позову і до досягнення дитиною 23-х років (а.с. 1-5).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 липня 1997 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва було зареєстровано шлюб сторін - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька - ОСОБА_3 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2006 року шлюб сторін розірвано, а малолітня дитина залишилася проживати з позивачем - матір`ю.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2013 року було встановлено стягнення з відповідача аліментних платежів на утримання спільної доньки.

З 01 вересня 2021 року донька навчалася на першому курсі денної форми навчання у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Магістр» за спеціальністю 225 «Медична психологія», зарахована наказом по НМУ від 18 серпня 2021 року № 2186/Л-1.

Позивач у позовній заяві вказала, що перебуває у доволі скрутному фінансовому становищі і не може дозволити собі самостійно повністю матеріально забезпечувати дитину.

Зазначила, що незважаючи на те, що відповідач офіційно не працює, проте, як встановлено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2013 року у справі № 2-142/12, відповідачеві належить право власності на частину земельної ділянки, площею 0,1195 га за адресою: АДРЕСА_1 , державний акт на право власності на земельну ділянку серії АБ № 018182, реєстраційний № 2590 від 21 жовтня 2004 року. Право власності на земельну ділянку відповідач так за собою і не зареєстрував. Водночас ухвалою Апеляційного суду Київської області у справі № 369/8321/17 від 04 серпня 2017 року відповідачеві було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі шляхом зокрема заборони виселяти його з будинку площею 350 м кв, який розташований на вказаній земельній ділянці, площею 0,1195 га, та в якому мешкає роками тепер вже з новою сім`єю та з якого вигнав у 2012 році позивачку з малолітньою дитиною, що підтверджується актом перевірки житлових умов ОСОБА_1 від 06 вересня 2017 року, складеного комісією Гореницької сільради Києво-Святошинського району Київської області.

З усього викладеного стає очевидним, як вказала позивач у позовній заяві, що відповідач має можливість утримувати свою повнолітню дитину, яка навчається на стаціонарі у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця(а.с. 1-5).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11 лютого 2022 року і до закінчення дитиною навчання, але не пізніше досягнення нею 23-річного віку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 992, 40 грн судового збору. Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (а.с. 125-126).

Не погодившись з рішенням районного суду, 28 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Заворотнюк М.С. звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення від 05 серпня 2024 року, а у задоволенні позову відмовити (а.с. 127-135).

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Заворотнюк М.С. вказав, щопри винесенні рішення у справі № 759/2537/22 суд не забезпечив дотримання вимог матеріального та процесуального законодавства, що є підставою для скасування судового рішення.

Також представник апелянта зазначив, що відповідачем було долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд повинен був врахувати вказану обставину. На порушення вимог Сімейного кодексу, при винесення рішення у справі про стягнення з відповідача аліментів, судом вказаної обставини не враховано. В змісті судового рішення не відображено, при визначенні розміру аліментів - не враховано. Так само не вказано, з яких мотивів виходив суд, коли встановлював розмір частки на утримання повнолітньої дитини саме в розмірі 1/4 усіх доходів відповідача. Таким чином, вважав, що під час винесення рішення та визначення частки коштів, яка підлягає стягненню відповідача судом не було враховано факту перебування на його утриманні 1) неповнолітньої дитини; 2) перебування на утриманні дружини, яка здійснювала догляд за дитиною (відповідач здійснював догляд в період з 10 квітня 2022 року до 21 грудня 2024 року не міг, оскільки перебував у лавах Збройних сил України, про що суд було поінформовано відповідними документами).

Окрім цього, на переконання скаржника, суд допустив порушення вимог чинного законодавства та стягнув на користь ОСОБА_2 грошові кошти на утримання дитини на період навчання до досягнення повнолітньою дитиною 23 років, не зважаючи на те, що на момент винесення рішення у справі така особа вже не навчалась.

Як вбачається зі змісту ухвали у справі про стягнення аліментів було прийнято до провадження 14 червня 2022 року. Таким чином, початок розрахунку суми аліментів - з 14 червня 2022 року. Відповідно до наявних матеріалів справи, ОСОБА_3 не навчалась в період з 13 вересня 2023 року до 30 червня 2024 року. Отже, у вказаний період позивач не має права вимагати стягнення аліментів на період навчання. 05 липня 2024 року особа припинила навчання, а разом з цим і припинилось право на отримання аліментів.

Зазначав, що відповідач у справі є учасником бойових дій (має статус УБД), що відповідно до приписів чинного законодавства надає право його дитині до досягнення нею 23 років безкоштовно здобувати освіту в навчальних закладах. Таким чином, якби ОСОБА_3 , як стверджувала позивачка, мала намір навчатись, вона могла б отримати такі пільги саме завдяки відповідачу. З врахуванням вищевикладеного, під час винесення рішення суд повинен був врахувати усі вказані дати та стягнути аліменти лише за період з 14 червня 2022 року до 13 вересня 2023 року.

Також скаржник вказував, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать, що позивачка у справі проживає зі своєю дитиною ОСОБА_3 (а.с. 127-135).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Мусійченко М.Г. просив залишити рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення(а.с. 124-126).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз частиною тринадцятою ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2006 року розірвано.

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 13 квітня 2002 року, за актовим записом № 718 (а.с. 9).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2013 року у справі № 759/3426/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800, 00 грн щомісяця, починаючи з 04 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області за актовим записом № 377 (а.с. 59).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народився син - ОСОБА_4 , про що складено актовий запис № 183 від 19 травня 2021 року і видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 60).

Відповідно до довідки від 14 вересня 2021 року № 120/19-2390, виданої деканкою медико-психологічного факультету, професоркою Філоненко М.М. , ОСОБА_3 була студенткою 1-го курсу медико-психологічного факультету, денної форми навчання Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, рік закінчення університету - 2027 рік, термін навчання - 6 років (а.с. 11).

Згідно з довідкою від 07 липня 2022 року № 2365 сержант ОСОБА_1 був військовослужбовцем і перебував на військовій службі з 10 квітня 2022 року (а.с. 109).

На виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року про витребування у Національного медичного університету імені О.О. Богомольця інформації за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 (а.с. 77-78) до суду надійшли відповідні довідки, згідно з якими ОСОБА_3 у період з 01 січня 2022 року по 10 травня 2023 року дійсно навчалася у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця; у період з 01 січня 2022 року по 10 травня 2023 року не перебувала в академічній або іншій відпустці; на період з 13 вересня 2023 року по 30 червня 2024 року перебуває в академічній відпустці, згідно з наказом № 4757/Л-1 від 18 вересня 2023 року (довідка від 23 листопада 2023 року № 120/2-3957 і від 10 листопада 2023 року № 120/2-3805) (а.с. 83, 84).

Встановлено, що 05 липня 2024 року ОСОБА_3 була відрахована з навчання у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця з 05 липня 2024 року, згідно з наказом про відрахування навчання за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб (контракт) № 2461/л-1 від 08 липня 2024 року (а.с. 131).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11 лютого 2022 року і до закінчення дитиною навчання, але не пізніше досягнення нею 23-річного віку, районний суд вказав, що донька сторін на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжувала навчання на денній формі навчання, не працювала, у зв`язку з чим потребувала матеріальної допомоги, при цьому відповідач не спростував того, факту, що він може надавати таку матеріальну допомогу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

За змістом ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з частиною першою, другою ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною третьою ст. 199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 та постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Отже, потреба в матеріальній допомозі у формі аліментів має бути обов`язково пов`язаною з навчанням, в разі припинення навчання право на таке утримання припиняється.

Частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що здобувач вищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої (наукової) програми (за станом здоров`я, призовом на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейними обставинами тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, переривання навчання у формі академічної відпустки не позбавляє особу статусу студента навчального закладу, не передбачає відрахування зі складу студентів і поновлення у складі студентів, а навпаки - можливість повернутися до навчання у ньому у будь-який момент, коли підстава за наявності якої така відпустка надавалася, перестала існувати.

Аналіз положень частини другої статті 199 СК України свідчить, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, зокрема коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі.

Правило частини другої статті 199 СК України виключно охоплює випадки припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання, або досягнення нею двадцятитрьох років, у залежності від того, яка з цих умов настане першою.

Отже, законодавець не передбачив винятків з правила частини першої статті 199 СК України.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Отже, судом враховуються: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 Сімейного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є донькою сторін у справі: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_1 (а.с. 9).

Шлюб сторін розірвано, ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 59).

ОСОБА_3 з 01 вересня 2021 року по 05 липня 2024 року була студенткою медико-психологічного факультету, денної форми навчання Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (а.с. 11, 84, 171).

Представник відповідача вказав, що у справі подано докази, про витребування яких просив представник відповідача, однак таке клопотання судом безпідставно відхилено судом, що і призвело до постановлення незаконного рішення, без врахування фактичних обставин справи (а.с. 131-134).

Разом з тим, на виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року про витребування у Національного медичного університету імені О.О. Богомольця інформації за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 (а.с. 77-78) до суду надійшли відповідні довідки від 23 листопада 2023 року № 120/2-3957 і від 10 листопада 2023 року № 120/2-3805 щодо періодів навчання ОСОБА_3 у навчальному закладі, чим спростовуються доводи представника апелянта про відхилення судом першої інстанції його клопотання та неврахування такої інформації (а.с. 83, 84).

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 19 травня 2021 року, виданим Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 183, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), матір - ОСОБА_5 (а.с. 60).

Таким чином, на утриманні відповідача також перебуває малолітній син - ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), доказів перебування на його утриманні, за його словами, дружини ОСОБА_5 , яка здійснювала догляд за дитиною, зокрема з 10 квітня 2022 року по 21 грудня 2024 року, у матеріалах справи відсутні.

Апелянт вказував також, що має статус учасника бойових дій, у зв`язку із чим, відповідно до приписів чинного законодавства, його дитина до досягнення нею 23-х років має право безкоштовно здобувати освіту в навчальних закладах, проте матеріали справи доказів наявності такого статусу у ОСОБА_1 не містять, як і того, що він повідомляв ОСОБА_3 про можливість безоплатного навчання завдяки такому статусу.

ОСОБА_2 з 16 лютого 1995 року зареєстрована за адресою місця проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 19, 69).

Відомості про адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_3 у матеріалах справи відсутні. Втім об`єктивних сумнівів у тому, що вона, навчаючись у м. Києві, у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця, проживала разом з матір`ю, матеріали справи також не викликають і стороною відповідача не спростовано.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 була студенткою денної форми навчання у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця на медико-психологічному факультеті з 01 вересня 2021 року по 12 вересня 2023 року включно, і залишалася нею, незважаючи на те, що з 13 вересня 2023 року по 30 червня 2024 року перебувала в академічній відпустці, й лише 05 липня 2024 року була відрахована з університету (а.с. 11, 84, 131, 171).

Встановлено, що матір ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, подала позов 10 лютого 2022 року.

Отже, аліменти на ОСОБА_3 , яка продовжувала навчання, мають стягуватися з 10 лютого 2022 року по 04 липня 2024 року включно.

Матеріальна допомога дитині, що продовжує навчання, збоку обох батьків має надаватися на засадах паритетності.

Щодо недоведеності обставин, що мають значення для справи, слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Отже на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_3 - повнолітня донька сторін у справі, досягла двадцятитрирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_5 , була здобувачем вищої освіти у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця з 01 вересня 2021 року по 05 липня 2024 року, і потребувала матеріальної допомоги батьків у зв`язку із навчанням, а батько мав можливість надавати матеріальну допомогу.

Зважаючи на те, що обоє батьків несуть обов`язок утримання дитини, що продовжує навчання, в однаковій мірі, та враховуючи утримання відповідачем малолітнього сина ОСОБА_4 , 2021 року народження, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої доньки з 1/4 частки щомісячно до 1/5 частки з усіх видів його заробітку/доходу щомісячно, починаючи з 10 лютого 2022 року (день звернення позивача з цим позовом до суду) по 05 липня 2024 року (відрахування доньки з навчання).

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України сплачений апелянтом судовий збір у розмірі 1 190, 88 грн за розгляд справи в апеляційному суді відшкодуванню за рахунок іншої сторони не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року - змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) аліментів на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), зменшивши їх розмір з 1/4 частки до 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, починаючи з 10 лютого 2022 року по 04 липня 2024 року включно.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов