ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 466/10806/24

провадження № 61-12464св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року у складі судді Баєвої О. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року у складі колегії суддів:Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О. ,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою, в якій просили встановити факт того, що вони ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня його смерті проживали однією сім`єю.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання трудових обов`язків, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, загинув їх син ОСОБА_3 . Зазначений нещасний випадок визнано комісією таким, що пов`язаний із виробництвом. До моменту смерті їх син постійно проживав і був зареєстрований з ними, вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Головне управління ПФУ у Львівській області відмовило їм у виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого, оскільки надані заявником відомості не визначають належність до сім`ї ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на наведене, просили заяву задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року заяву задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, з огляду на встановлений судом факт постійного проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до моменту смерті останнього однією сім`єю.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

03 жовтня 2025 року представник Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області - Страхоцька О. Я. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні заяви.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні заяви.

Представник Головного управління ПФУ у Львівській області зазначає, що заявники не надали документів, які б підтверджували сімейні відносини з їх сином ОСОБА_3 відповідно до вимог СК України, так як останній втратив правовий статус дитини у зв`язку з досягненням повноліття. Крім того факт, який просять встановити заявники, пов`язаний із вирішенням спору про право, а тому він не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив до Верховного Суду, у якому просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що той факт що ОСОБА_3 , у зв`язку з досягненням повноліття, втратив статус дитини в розумінні частини 1 статті 6 СК України, жодним чином не виключає належність до членів його сім`ї батьків, якщо вони постійно мешкали разом та вели спільне господарство.

Заявник голослівно посилається на наявність спору про право, не конкретизуючи, в чому суть спору про право та між якими суб`єктами. Оскільки пенсійний орган не є суб`єктом отримання одноразової допомоги, між заявниками та Головним управління ПФУ у Львівській області не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги.

Крім того, 03 вересня 2025 року ГУ ПФУ у Львівській області добровільно здійснило виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової допомоги в рівних частках, що, у свою чергу, суперечить викладеній у скарзі позиції про наявність спору про право.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2025 року поновлено Головному управлінню Пенсійного Фонду України у Львівській області строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року та постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року.

Відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу № 466/10806/24 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Зупинено дію рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року та постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Матеріали справи № 466/10806/24 надійшли до Верховного Суду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 11 березня 2024 року о 19.50 год в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1», від 25 червня 2024 року, нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, на підставі підпункту 1 пункту 52 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області з заявою про виплату одноразової допомоги сім`ї потерпілого. У задоволенні вказаної заяви йому було відмовлено, оскільки надані заявником відомості не визначають належність до сім`ї ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права, за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зробила висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Звертаючись до суду з заявою, заявники просили встановити факт проживання з сином однією сім`єю, який необхідний їм для вирішення питання щодо реалізації права на отримання виплат у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .

За змістом часини п`ятої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є передусім сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, але визначає указані вище критерії, за наявності яких особи складають сім`ю.

У постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 383/821/22 (провадження № 61-5935св23) Верховний Суд зазначив, що предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є, передусім, сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 СК України.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті останнього постійно проживали разом у квартирі АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

При цьому, суди зазначили, що сама по собі відмова ГУ ПФ України у Львівській області не свідчить про існування спору про право.

Верховний Суд погоджується з висновками судів та вважає, що доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Саме по собі зазначення у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення у якості підстави для звернення до суду в порядку окремого провадження те, що остання подається, зокрема, з метою реалізації права на отримання виплат у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , не підтверджує наявність спору про право, тому такі доводи касаційні скарги є необґрунтованими.

Схожого за своїм змістом висновку дійшов Верховний Суд у постанові від15 січня 2025 року у справі № 441/1215/24.

До того ж аналіз матеріалів справи свідчить про те, що 03 вересня 2025 року ГУ ПФУ у Львівській області здійснило виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової допомоги у зв`язку зі смертю їх сина ОСОБА_3 .

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах колегія суддів відхиляє, оскільки у мотивувальній частині постанови наведено посилання на постанови Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судами надана належна оцінка, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі доводи, які не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2025 року зупинено дію рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року та постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, касаційне провадження у справі закінчено, тому дія вказаних судових рішень підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400,401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року та постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун