Справа № 201/6555/22
Провадження № 2/201/228/2026
УХВАЛА

03 березня 2026 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації, Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом Керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації, Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

15 січня 2026 року до суду надійшла заява представника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Денисенко Тетяни Віталіївни про заміну неналежного позивача по справі - Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» на його правонаступника - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_3 послалася на те, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 №1003 «Деякі питання реформування управління лісової галузі» Державним агентством лісових ресурсів України прийнятий наказ від 04.11.2022 № 988 «Про припинення Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» та затвердження складу комісії з припинення», за яким вирішено припинити Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» шляхом реорганізації приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», який є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство». Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» 16.01.2025 року було припинено, про що здійснено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Отже, правонаступником Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» та належним позивачем по справі є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

Крім того, 28 січня 2026 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , у якому він просив вирішити процесуальне питання щодо внесення позивачем, на депозитний рахунок Соборного районного суду міста Дніпра коштів у розмірі ринкової вартості спірної земельної ділянки, у тому числі житлового будинку і огорожі та вирішити питання про залишення позову без руху.

В обґрунтування свого клопотання ОСОБА_4 послався на те, його довіритель відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, договором купівлі-продажу земельної ділянки № 3827, зареєстрованого 30.11.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Відповідно до умов вказаного договору (пункт 1.), продавець - ОСОБА_1 передав, а покупець ОСОБА_5 прийняв у власність вищевказану спірну земельну ділянку. Згідно пункту 4 Договору, продавець своїм підписом підтвердив проведення зі сторони Покупця повного розрахунку за проданий об`єкт нерухомості. Право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 234710776 від 30.11.2020 року. Тобто, ОСОБА_2 правомірно набув право власності на спірну земельну ділянку, на якій за власні кошти побудував житловий будинок та огорожі. 09 квітня 2025 року набув чинності Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (Закон № 4292-ІХ). Законом № 4292-ІХ статтю 388 ЦК України викладено у наступній редакції: «Стаття 388. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача 1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. 3. Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо: 1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років; 2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років. Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною. Дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало: а) до об`єктів критичної інфраструктури; б) до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; в) до об`єктів та земель оборони; г) до об`єктів або територій природно-заповідного фонду, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів (територій) на момент вибуття з володіння; ґ) до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння; д) до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації. 4. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках». Статтю 390 ЦК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: «5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви». Відповідно до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4292-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. За попередньою ринковою оцінкою земельної ділянки та побудованих на ній будинку з огорожею, вартість нерухомого майна становить 4 000 000,00 гривень.

Враховуючи норми зазначеного вище закону, заявник вважає що прокурору у даній справі необхідно внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості нерухомого майна, які в подальшому, у разі задоволення позову, мають бути виплачені в якості компенсації добросовісному набувачу.

13 лютого 2026 року прокурор, не погоджуючись із зазначеним клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав до суду заперечення на нього, у якому стверджував, що відповідач ОСОБА_2 , на його думку, не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки через те, що порушення імперативних норм права виключає добросовісність, оскільки встановлена законом абсолютна заборона не може бути спростована добросовісністю. Натомість, відповідач набув право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті безоплатної приватизації земельної ділянки. При цьому добросовісність набувача передбачає не лише співставлення відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача. У даному випадку, спірна земельна ділянка розташована у лісовій смузі. За таких обставин особа, яка мала намір набути право власності на цю ділянку, була зобов`язана проявити розумну обачність та з`ясувати наявність можливих обмежень у її використанні, у тому числі встановлених законодавством щодо земель лісогосподарського призначення. Так, відповідач мав можливість проявити належну розумну обачність, звернувши увагу на фактичне розташування земельної ділянки безпосередньо в межах лісової смуги. Проте таких дій ним не вчинено. Навіть поверхневий аналіз відкритих і загальнодоступних ресурсів (зокрема, Google Maps, відкритих даних земельного кадастру) дає підстави однозначно стверджувати, що спірна земельна ділянка розташована в межах лісової смуги. Таким чином, посилання набувача на добросовісність не є обґрунтованим, якщо не доведено, що він вжив заходів щодо перевірки правового статусу об`єкта набуття, у тому числі на предмет віднесення земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення. Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування (повернення) майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. При цьому прокурор зазначив, що зазначити, що питання добросовісного набуття прав на спірний об`єкт набувачем має бути оцінене судом першої інстанції під час судового розгляду справи. Означена обставина (добросовісності/недобросовісності набуття) залишатиметься невизначеною до закінчення розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті спору.

В судове засідання прокурор подав заяву, у якій просив відмовити у задоволенні зазначеного клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , представник Дніпровської міської ради заяву, у якій просив її задовольнити, інші учасники справи до суду не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, ніяких заяв та клопотань не надіслали.

Дослідивши зазначені клопотання та матеріали справи, що їх стосуються, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 №1003 «Деякі питання реформування управління лісової галузі» Державним агентством лісових ресурсів України прийнятий наказ від 04.11.2022 № 988 «Про припинення Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» та затвердження складу комісії з припинення», за яким вирішено припинити Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» () шляхом реорганізації приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (), який є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» (). Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» 16.01.2025 року було припинено, про що здійснено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Отже, правонаступником Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» та належним позивачем по справі є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

Відповідно до ст.55 ЦПК України у разі припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

За таких обставин, заява представника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Денисенко Тетяни Віталіївни про заміну неналежного позивача по справі - Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» () на його правонаступника - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9-А) підлягає задоволенню.

Стосовно клопотання представника відповідача ОСОБА_2 Литвина Р.О., суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законом № 4292-IX від 12.03.2025 частину четверту статті 177 доповнено абзацом другим, відповідно до якого, у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою наступного змісту:

«Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади».

У розділі II «Прикінцеві та перехідні положення» згаданого Закону вказано, що його положення мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.

За змістом наведених норм вбачається, що механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовується виключно у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 року у справі №3.72/5.1/16-ц (пункт 31.4), від 01.04.2020 у справі №520/13067/17 (пункт 71) вказувала на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Тобто, визначення предмета і підстав позову є правом позивача, яке реалізується на його власний розсуд, а встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду під час розгляду справи та ухвалення рішення.

В даному випадку прокурор стверджує, що відповідач не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Саме такому правовому обґрунтуванню позовних вимог має надаватися оцінка судом.

Вирішення питання щодо добросовісності / недобросовісності відповідачів у спірних правовідносинах має здійснюватися судом на стадії розгляду справи по суті а не відкриття провадження у справі.

Отже, вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України щодо обов`язку попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду поширюються лише на випадки витребування майна у добросовісного набувача.

Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення по суті справи.

У випадку подання позову про витребування майна у недобросовісного набувача положення ч. 5 ст. 390 ЦК України не підлягають застосуванню.

Залишення позовної заяви без руху або її повернення з підстав невнесення вартості майна на депозитний рахунок суду є неправомірним, якщо позивач обґрунтовує свої вимоги саме недобросовісністю набувача.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові КЦС ВС від 01 грудня 2025 року у справі №354/419/25 (провадження № 61-11906св25).

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що вимога про внесення компенсації з подачею позову, є передчасною та порушує принцип пропорційності втручання в право держави на захист публічних інтересів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 390 ЦК України, ст.ст.4, 55, 177, 185, 258-260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Денисенко Тетяни Віталіївни про заміну неналежного позивача по справі - Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» () на його правонаступника - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9-А) - задовольнити.

Замінити неналежного позивача по справі - Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» () на його правонаступника - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9-А).

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 Литвина Руслана Олександровича, у якому він просить вирішити процесуальне питання щодо внесення позивачем, на депозитний рахунок Соборного районного суду міста Дніпра коштів у розмірі ринкової вартості спірної земельної ділянки, у тому числі житлового будинку і огорожі та вирішити питання про залишення позову без руху відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.С. Федоріщев