Справа № 646/1513/25
Провадження № 2/646/979/2026
У Х В А Л А

05.02.2026 року Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Глоби М.М.,

секретаря судових засідань Борщ Л.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

та представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_3 через представника звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 104 516 грн. 98 коп., з яких збитки у розмірі 96516 грн. 98 коп. та витрати на проведення товарознавчої експертизи у розмірі 8000 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду у розмірі 20000 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

18.11.2025 року представником відповідача до суду надіслано клопотання про зупинення провадження у даній справі у зв`язку із перебуванням ОСОБА_4 на військовій службі з 12.12.2024 року.

Представник відповідача у судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити.

Представник позивача у судовому засідання поклався на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи та надані документи, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження у справі це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які перешкоджають розгляду справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розгляду справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Частиною 1 ст. 251 ЦПК України передбачено перелік обов`язкових підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2022 року в справі №753/19628/17, від 16.11.2022 року в справі №753/3880/20, від 21.12.2022 року в справі №456/2541/19, від 29.03.2023 року в справі №756/3462/20, від 04.07.2023 року в справі №359/7297/22, від 05.06.2024 року в справі №317/3364/24, від 17.07.2024 року в справі №439/1518/23 та від 19.12.2024 року в справі №484/40/21.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

При цьому суд зауважує, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення ЗСУ та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан». Належними доказами для зупинення провадження у справі є документи, що підтверджують перебування особи на військовій службі (військовий квиток, наказ командира тощо).

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові ВП ВС від 12.11.2025 року у справі № 754/947/22.

Крім того, розглянувши справу, Велика Палата ВС зазначила, що упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі.

Окрім того, коли суд вирішує питання щодо зупинення провадження у справі на цій підставі, в оцінці процесуального обов`язку щодо зупинення провадження йому потрібно враховувати особисту думку сторони або третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, яка перебуває на військовій службі.

Якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення і продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє на теперішній час.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 389-VІІІ від 12.05.2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Виходячи із вищевикладеного вбачається, що починаючи з 24.02.2022 року та по теперішній час в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 перебуває на військовій службі.

Так, відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2025 року, солдат ОСОБА_4 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця взводу охорони батальйону охорони та з огляду на поставлені завдання державного значення залучається для виконання бойових (спеціальних) завдань відповідно до бойових наказів (розпоряджень), які спрямовані на досягнення визначених оперативних цілей та забезпечення оборони і безпеки.

Водночас повідомлено, що витяги з наказів (бойових розпоряджень, журналу бойових дій) про направлення солдата ОСОБА_4 для виконання завдань, військовою частиною не можуть бути надані в зв`язку із включенням даних документів до переліку інформації, яка має гриф "для службового користування".

З огляду на викладене, приймаючи до уваги думку представника відповідача про неможливість відповідача приймати участь у справі, враховуючи перебування останнього на військовій службі за призовом під час мобілізації, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає зупиненню до припинення перебування ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 251, 253, 258, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити провадження у справі № 646/1513/25 (провадження № 2/646/979/2026) за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди до припинення перебування ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя