печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8767/24-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С.В.,

при секретарі судового засідання - Ємець Д.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 7 715 760,71 грн. (сім мільйонів сімсот п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят гривень 71 коп.). Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення позики в сумі 4 879 420,00 грн. та відсотків, відповідно до 1048 ЦК України, за користування коштами за період з 17.12.2019 року по 01.02.2024 року на рівні облікової ставки НБУ в сумі 2 836 340,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 17.12.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 3 090 087 (три мільйони дев`яносто тисяч вісімдесят сім) гривень 00 копійок, що на дату укладання Договору позики було еквівалентно 128 400 (сто двадцять вісім тисяч чотириста) доларів США 00 центів за середнім курсом продажу долара США комерційними банками, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти до 17.12.2020 року включно.

В обумовлений сторонами термін, а саме, до 17 грудня 2020 року відповідач гроші не повернув, чим порушив укладену домовленість.

З метою захисту своїх порушених прав та стягнення заборгованості позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Представник позивача адвокат Шалашова В.І. надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

В підготовче засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті на 05 лютого 2025 року.

Представником відповідача подано до суду клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 953/9431/24-ц.

Заява обґрунтована тим, що предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за договором позики, який оспорюється у справі № 953/9431/24-ц.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 953/9431/24-ц.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2025 року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду на 02 вересня 2025 року.

Представником відповідача подала до суду клопотання про повторне зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у справі № 953/9431/24.

Клопотання обґрунтовано тим, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.06.2025, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним залишені без задоволення, останнім подано апеляційну скаргу на означене рішення, а відтак вважає обґрунтованими підставами для повторного зупинення провадження у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2025 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, з урахуванням обставин викладених у відзиві на позов, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення.

Судом встановлено, що 17.12.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 у власність грошові кошті в сумі 3 090 087 (три мільйони дев`яносто тисяч вісімдесят сім) гривень 00 копійок, що на дату укладання Договору позики було еквівалентно 128 400 (сто двадцять вісім тисяч чотириста) доларів США 00 центів за середнім курсом продажу долара США комерційними банками, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути отримані кошти до 17.12.2020 року включно.

У встановлені Договором позики строки ОСОБА_3 не повернув суму позики чим порушив взяті на себе зобов`язання.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за Договором позики від 17.12.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за договором позики від 17.12.2019 року.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України.

Судом встановлено, що 17.12.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 у власність грошові кошті в сумі 3 090 087 (три мільйони дев`яносто тисяч вісімдесят сім) гривень 00 копійок, що на дату укладання Договору позики було еквівалентно 128 400 (сто двадцять вісім тисяч чотириста) доларів США 00 центів за середнім курсом продажу долара США комерційними банками, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути отримані кошти до 17.12.2020 року включно.

Відповідно до пункту 4.1 договору позики, своїм підписом під цим договором позичальник ( ОСОБА_3 ) підтверджує факт отримання ним грошових коштів від позикодавця ( ОСОБА_2 ) в сумі 3 090 087 (три мільйони дев`яносто тисяч вісімдесят сім) гривень 00 копійок, що еквівалентно 128 400 (сто двадцять вісім тисяч чотириста) доларів США 00 центів за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання договору позики.

В пункті 15 договору позики зазначено, що сторонам відомі та зрозумілі умови позики, про чинність правочину, порядок укладання договору позики та його правові наслідки, у тому числі (але не обмежуючись) зміст ст.ст. 533, 625, 1046-1052 ЦК України, ст.ст. 57, 59, 64, 65, 74 СК України.

Згідно з п. 2.2 договору позики, позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6. цього Договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики.

Пунктом 2.4 договору позики встановлено, що про кожен факт повернення позики або її частини в готівковій формі позикодавець або уповноважена ним особа надає позичальнику власноручно підписану ним розписку про отримання грошових коштів.

Відповідно до п. 2.6 договору позики, позика повертається частинами в наступному порядку:

а) в строк до 17.01.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 2 100 (дві тисячі сто) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

б) в строк до 17.02.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 2 100 (дві тисячі сто) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

в) в строк до 17.03.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 4000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

г) в строк до 17.04.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 4000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

д) в строк до 17.05.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 4000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

е) в строк до 17.06.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 4000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

є) в строк до 17.07.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 4000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

ж) в строк до 17.08.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 4000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

з) в строк до 17.09.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 4000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

и) в строк до 17.10.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 4000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

і) в строк до 17.11.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 4000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору;

ї) в строк до 17.12.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 88200 (вісімдесят вісім тисяч двісті) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього договору.

У строки, що встановлені договором позики відповідач суму позики позивачу не повернув.

Позичальник оскаржив чинність договору позики у справі № 953/9431/24. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.06.2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, залишено без задоволення. Харківським апеляційним судом 17.09.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 953/9431/24.

Враховуючи, що інформація про відкриття провадження у справі № 953/9431/24 надійшла після закриття підготовчого провадження у цій справі відповідно до ч. 3 ст. 210 ЦПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті не підлягає зупиненню на підставі п.6. ч.1. ст. 251 ЦПК України.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України).

За положеннями ст. 525, 526 ЦЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Також, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 2 ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позичальник порушив умови Договору позики та не повернув суму позики в повному обсязі у встановлений строк.

Сума неповернутої позики станом на дату подання позову (06 лютого 2024 року) становить 4 879 420,00 грн., що за середнім курсом продажу долара США комерційними банками (38,3 грн. за 1 дол. США) еквівалентно 128 400,00 доларів США.

Положеннями ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц вказав: «Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18».

Оскільки у договорі позики не зазначені проценти та не вказано, що він безпроцентний, а предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні, Позивач має право та підстави нарахувати проценти за Договором позики за період його дії в межах строку, встановленого для повернення позики.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою ст. 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

З договору позики вбачається, що відповідач отримав позику у валюті - гривні в розмірі 3 090 087,00 грн. та зобов`язалася повертати позику у гривнях.

У договорі позики не зазначені проценти та не вказано, що він безпроцентний.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем у позовній заяві, сума процентів за договором позики за період з 17 грудня 2019 року по 17 грудня 2020 року становить 404 050,10 грн.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що, позовні вимоги про стягнення процентів за користування позикою згідно ст. 1048 ЦК України підлягають частковому задоволенню в сумі 404 050,10 грн.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом (ст.525 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 ЦК України)

Згідно із ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Главою 5 ЦПК України визначені основні положення про докази, доказування. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За правилами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 81 ЦПК України визначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики від 17.12.2019 року, у суду є всі законні підстави для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збій у розмірі 15 140,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 546, 550,610, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України , ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), грошові кошти у розмірі 5 283 470,10 грн. (п`ять мільйонів двісті вісімдесят три тисячі чотириста сімдесят гривень 10 коп.), з яких 4 879 420,00 грн. -заборгованість з повернення позики та 404 050,10 грн. відсотки за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), судовий збір у розмірі 10 140,00 грн. (десять тисяч сто сорок гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя С.В. Вовк