Провадження № 2/161/1936/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судових засідань Колісник А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що з 21.05.2004 року по 01.05.2023 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина зареєстрована та проживає з матір`ю за однією адресою. Відповідач також проживає з ними. Однак, ОСОБА_2 неналежно виконує батьківські обов`язки, участі у житті доньки в достатньому обсязі не приймає. Крім того, відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо позивача та їх доньки, щодо нього було винесено чотири заборонні приписи.

З огляду на вказане, позивач просить суд ухвалити рішення щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

Ухвалою суду від 01.12.2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження, із зобов`язанням Виконавчого комітету Луцької міської ради надати висновок щодо розв`язання спору.

Позивач у письмовій заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, судові витрати просила залишити за нею.

Відповідач в письмовій заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, зазначив, що враховуючи зміст висновку органу опіки та піклування не заперечує щодо задоволення вимог позову.

Представник Виконавчого комітету Луцької міської ради попередньо подав до суду копію висновку Служби у справах дітей та заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували зареєстрованому у шлюбі з 21.05.2004 року, який було розірвано згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.05.2025 року, що набрало законної сили (а.с.11-12).

Від даного шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

З доводів позивача вбачається, що з часу розірвання шлюбу ОСОБА_4 проживає з матір`ю, вказане підтверджується доказами долученими при подачі позову (а.с.6-7).

ОСОБА_1 офіційно працевлаштована, отримує стабільний дохід (а.с. 8,14).

В період березня та вересня 2025 року відповідач неоднократно вчиняв домашнє насильство психологічного характеру щодо колишньої дружини та доньки, щодо правопорушника було винесено чотири заборонні приписи (а.с.15-19).

Суд зауважує, що пред`явлення ОСОБА_1 позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини.

Матеріали справи не містять відомостей про врегулювання між батьками цього питання шляхом укладення договору.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради №327 від 18.12.2025 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю.

З акту обстеження умов проживання сім`ї від 12.12.2025 року слідує, що ОСОБА_4 проживає з батьками в квартирі з усіма комунальними зручностями. Для дитини створенні належні умови проживання, сну та відпочинку. Після розірвання шлюбу сторони не ведуть спільного господарства, проживають в окремих кімнатах.

У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Судом також враховано позицію Верховного Суду, висловлену у Постанові від 18.03.2021 у справі № 288/39/20 (провадження № 61-17698св20), в якій зазначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Враховуючи, що позивач - мати ОСОБА_3 займається вихованням малолітньої дитини, яка з нею проживає, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час визначення місця проживання малолітньої доньки з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи.

За таких обставин, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин сторін, ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, вік та інтереси дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вимоги позивача у заяві від 25.02.2026 року, питання стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору не вирішується.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 255, 268, 430 ЦПК України, статтями 19, 155, 160, 161 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради (Волинська обл., м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького 19).

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк