Долинський районний суд Кіровоградської області
Справа № 388/1091/20
УХВАЛА

06.03.2026 року

Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

розглянув у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за поданням начальника Долинського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Долинського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі виконавець) надіслав до суду подання та просить звернути стягнення на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання мотивує тим, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 65621923 щодо примусового виконання виконавчого листа № 388/1091/20, виданого 25 травня 2021 року Долинським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15 вересня 2020 року та до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23-х років.

Боржник рішення суду не виконує та не вживає заходів щодо його виконання.

У результаті невиконання боржником рішення суду, а також обов`язку зі сплати аліментів, утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 1 травня 2025 року становить 160213,50 грн.

Окрім цього, оскільки наявна заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки на боржника накладено штраф на користь стягувача у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 80106,75 грн.

Боржник не має джерел доходів, коштів на рахунках в банках, сільськогосподарської техніки, транспортних засобів, а також зареєстрованого нерухомого майна.

Однак боржник на підставі рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року має у власності 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на це має не зареєстровано в установленому порядку.

У судове засідання представник Долинського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд подання за його відсутності, подання підтримує.

Суд, дослідивши підстави подання, додані до нього матеріали, а також матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про задоволення подання з таких підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження»; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстровано у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 10 ст. 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до чч. 3, 4 ст. 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом установлено, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 65621923 щодо примусового виконання виконавчого листа № 388/1091/20, виданого 25 травня 2021 року Долинським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15 вересня 2020 року та до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23-х років.

Боржник рішення суду не виконує та не вживає заходів щодо його виконання.

У результаті невиконання боржником рішення суду, а також обов`язку зі сплати аліментів, утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 1 травня 2025 року становить 160213,50 грн.

Окрім цього, оскільки наявна заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки на боржника накладено штраф на користь стягувача у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 80106,75 грн.

Боржник не має джерел доходів, коштів на рахунках в банках, сільськогосподарської техніки, транспортних засобів, а також зареєстрованого нерухомого майна.

Однак боржник на підставі рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року має у власності 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25 лютого 2026 року № 465672467 слідує, що боржник ОСОБА_1 не зареєстрував своє право власності на 1/2 частину вищезазначеного нерухомого майна у зв`язку із ухваленням та набранням законної сили рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року.

За змістом чч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.

У разі визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, зміни правонабувача речового права, похідного від права власності, строку дії такого речового права, а також зміни обтяжувача, особи, в інтересах якої встановлено обтяження речових прав, чи зміни умов обтяження проводиться державна реєстрація таких змін, при цьому дата та час державної реєстрації речових прав, обтяжень речових прав залишаються незмінними.

Згідно з чч. 10, 11 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

З огляду на вищезазначене, оскільки згідно з рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року визначено частку боржника у праві спільної власності на нерухоме майно, боржником не проведено державну реєстрацію таких змін, відповідно підлягає зверненню стягнення на нерухоме майно боржника, тобто на його частку право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку.

До такого по суті висновку доходив Верховний Суд у постанові від 8 липня 2022 року у справі № 296/11276/13-ц.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-261, 263, 268, 272, 273, 353, 440 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Подання задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , а саме на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д. М. Баранський