Справа № 461/7261/24 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/3956/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.

секретаря: Заяць Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 29 січня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-204-0 відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

За умовами угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-204-0 від 29 січня 2019 року відповідачка отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 з встановленим максимальним лімітом в розмірі 200 000 грн та доступним на момент укладення угоди кредитним лімітом в розмірі 49 900 грн зв сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою, що становить 24 % річних.

Банк повністю виконав свої зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором, надавши можливість розпоряджатися кредитним лімітом, однак відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в розмірі 136641.24 грн, з яких 49711.12 грн заборгованість за простроченим боргом, 86830.12 грн заборгованість за простроченими процентами, а 100 грн інші штрафні санкції, нараховані по 29 лютого 2020 року включно.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачці надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07 травня 2024 року, в якій банк вимагав протягом тридцяти днів з дня направлення цієї вимоги сплатити наявну заборгованість за кредитним договором, однак така залишалася без виконання.

З наведених підстав просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 136641.24 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за договором №C-204-0 від 29 січня 2019 року в розмірі 74 566,68 грн, що складається з 49 711,12 грн. основної заборгованості та 24, 855, 56 грн заборгованості за відсотками.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 3 028 грн судового збору.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що сторони погодили річний строк користування кредитними коштами, а умова договору №C-204-0 від 29 січня 2019 року, яка надає банку право змінювати строк кредитування за власною ініціативою є нікчемною на підставі частини 7 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Після спливу строку кредитування, який закінчився 29 січня 2020 року, припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитними коштами.

Різниця між нарахованою заборгованістю за кредитним договором за період з 29 січня 2019 року по 29 січня 2020 року та сплаченими позичальником кошами на виконання умов кредитного договору становить 7 113.87 грн.

Нарахування щомісячної плати за обслуговування кредиту є неправомірним, оскільки здійснено на підставі вимоги кредитного договору, яка є нікчемною, враховуючи те, що передбачає плату за надання інформації, яка за законом повинна надаватися безоплатно.

Умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можуть бути частиною укладеного кредитного договору, оскільки не визнаються відповідачкою, не підписані нею, а матеріали справи не містять доказів, які ба підтверджували, що саме з цією редакцією Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка надана позивачем ознайомилася відповідачка на момент підписання кредитного договору.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Учасники справа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку в електронному вигляді судових повісток-повідомлень до їхніх електронних кабінетів (т. 2, а.с. 61, 63, 65).

25 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 Смолинець Я.І. подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи погіршенням стану здоров`я.

В судове засідання сторони не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, беручи до уваги, що явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи без участі сторін.

Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 09 березня 2026 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих процентів, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в розмірі 135134.29 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача, а вимога банку про стягнення простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі 59308.99 грн. не підлягає до задоволення, оскільки така нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитися не може з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 29 січня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за умовами якого банк відкриває клієнту в рамках банківського продукту Card Blanche Blue ID INS OnLine поточний рахунок НОМЕР_2 у валюті гривня, операції з яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися в рамках цієї угоди та Договору комплексного банківського обслуговування та випускає клієнту платіжну картку MasterCard та надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку.

Пунктом 2.1. угоди № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 29 січня 2019 року передбачено, що максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн.

Відповідно до п. 2.2. угоди № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 29 січня 2019 року ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 49900 грн та може бути змінений в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку, про що буде повідомлено додатково.

Процентна ставка за користування кредитними коштами кредитної лінії становить 24.00 % річних (п. 2.3. угоди № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 19 січня 2019 року).

Згідно з п. 5.2. угоди № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 19 січня 2019 року за повне або часткове прострочення сплати обов`язкового мінімального платежу клієнт зобов`язаний сплатити на користь банку штраф у розмірі визначеному Тарифами.

Пунктом 7 угоди № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 19 січня 2019 року передбачено, що сторони погодилися, що ця угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування (кредитної лінії), який складає 1 рік з дати укладення та з можливістю автоматичної пролонгації, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою. Після сплину строку кредитування, він може щоразу продовжуватися на такий самий строк (за ініціативою банку).

Випискою по рахунку № НОМЕР_1 підтверджується, що 29 січня 2019 року ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 49900 грн.

Надавши позичальнику кошти в кредит в сумі передбаченій кредитним договором, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором.

Вищезазначеною випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, а також погашала заборгованість за угодою № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 19 січня 2019 року, здійснивши останній платіж на погашення кредиту 06 грудня 2021 року (т. 1 а.с. 15-20).

Крім того, після отримання кредитних коштів та часткового погашення заборгованості, ОСОБА_1 використовувала доступні їй кредитні кошти, знімаючи готівку та здійснюючи перекази коштів, а саме 17 травня 2019 року 1300 грн, 07 червня 2019 року 600 грн, 30 серпня 2019 року 1200 грн, 06 грудня 2019 року 3000 грн, 20 січня 2020 року 1000 грн та 20 лютого 2020 року 800 грн.

07 травня 2024 року у зв`язку з неналежним виконанням умов угоди № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 29 січня 2019 року, банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань №12.4.2/ C-204-0, в якій вимагав терміново, протягом тридцяти календарних днів з дня надіслання кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме, достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, та інші платежі за кредитним договором на день повного погашення заборгованості, а також суму пені нараховану з врахуванням вищезазначеного, а у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня надіслання цієї вимоги банк має право здійснити стягнення заборгованості у примусовому порядку на власний вибір.

У вимозі про усунення порушень кредитних зобов`язань №12.4.2/C-204-0 від 07 травня 2024 року зазначено, що у відповідачки наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 136641,24 грн (т. 1 а.с. 22).

З долученої до матеріалів справи довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитними договором № C-204-0 від 29 січня 2019 року вбачається, що станом на 10 липня 2024 року така становить 136641.24 грн., з яких 49711.12 грн. заборгованість за простроченим боргом, 86830,12 грн. заборгованість за простроченими процентами та 100 грн. штрафні санкції (т. 1 а.с. 21).

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідачка, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі.

Випискою по рахунку ОСОБА_1 підтверджується, що за період з 29 січня 2019 року по 06 грудня 2021 року відповідачка сплатила 108 685.95 грн на погашення кредитної заборгованості за угодою № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 29 січня 2019 року, укладеною між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

З детального розрахунку заборгованості за угодою № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 29 січня 2019 року, наданого позивачем, вбачається, що сплачені ОСОБА_1 кошти, крім погашення заборгованості за основним боргом та процентами за користування кредитними коштами зараховувалися банком в тому числі і на погашення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 5757.38 грн, простроченими процентами та простроченою комісією за обслуговування кредиту 76 165.06 грн, за процентами за обслуговування кредитної заборгованості 358.18 грн (т. 1 а.с. 117-148).

Разом з тим, в умовах угоди № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 29 січня 2019 року не визначено, за надання яких послуг стягується плата за обслуговування кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року.

Отже, ОСОБА_3 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, тому у банку не виникало права нараховувати позичальнику плату за обслуговування кредиту.

Оскільки плата за обслуговування кредиту нараховувалася неправомірно, кошти, які були зараховані банком як плата за обслуговування кредиту, сплачувалися відповідачем на погашення кредитної заборгованості, а тому повинні зараховуватися банком на погашення заборгованості за основним боргом та процентами за користування кредитними коштами.

Згідно з детальним розрахунком заборгованість за основним боргом становить 49 711.12 грн, а заборгованість за простроченими процентами 57284,93 грн.

Водночас, як вбачається з детального розрахунку заборгованості, з коштів, сплачених ОСОБА_1 на погашення заборгованості за угодою № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 29 січня 2019 року, 82 280.62 грн неправомірно зараховані банком як плата за обслуговування кредиту, комісія та проценти за обслуговування кредиту, тому їх слід перерахувати на погашення заборгованості за основним боргом та процентами.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № C-204-0 від 29 січня 2019 року становить 24715.43 грн (49711.12 грн. + 57284.93 грн 82280.62 грн. = 24715,43 грн).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач просив також стягнути штраф за прострочення виконання умов договору в розмірі 100 грн.

Пунктом 5.2. угоди № C-204-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 29 січня 2019 року передбачено нарахування штрафу за повне або часткове прострочення сплати обов`язкового мінімального платежу у розмірі визначеному Тарифами.

Однак, матеріали справи не містять Тарифів банку, що визначали б порядок нарахування штрафу, з якими відповідачка ознайомилася та погодилася з ними, а відтак вимога банку про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 100 грн не підлягає до задоволення.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, однак помилково визначив розмір заборгованості, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № C-204-0 від 29 січня 2019 року в розмірі 24715.43 грн, що становить заборгованість за основним боргом.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Ідея Банк» та стягнення з ОСОБА_1 на його користь 24715.43 грн., що становить 18.09 % позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 547.77 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно до задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позовних вимог на 81.91 %, то з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3720.35 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи наведене, з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3172,58 грн. судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за договором №C-204-0 від 29 січня 2019 року в розмірі 24715 (двадцять чотири тисячі сімсот п`ятнадцять) гривень 43 копійок, що становить заборгованість за основним боргом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 3172 (три тисячі сто сімдесят два) гривень 58 копійок судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Шандра М.М.