КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3018/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визначення способів участі баби і дядька у вихованні дитини,

в с т а н о в и в:

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває зазначена цивільна справа, в межах якої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на чинення відповідачкою перешкод у побаченнях та спілкуванні з їх малолітнім онуком та племінником ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просять визначити їм відповідні способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

У вересні 2025 року позивачі через представника - адвоката Слободянюка А.І. звернулися до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що вони уже тривалий час із вини ОСОБА_1 не можуть нормально ні бачитись, ні спілкуватися із внуком та племінником, незважаючи на принцип рівності прав бабусі та дядька у вихованні дитини, що викликає занепокоєння з приводу того, що дитина зростає без їх участі.

З огляду на зазначене, в даному випадку є потреба у забезпеченні позову шляхом заборони відповідачці не вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод позивачам у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом із малолітнім ОСОБА_8 та визначенні графіку спілкування з малолітньою дитиною на час судового розгляду, а саме кожної першої та третьої неділі з 12:00 до 18:00 год. в присутності матері або за відсутності матері та зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди у проведенні зустрічей сина із бабусею та дядьком.

Вважать, що такі із дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин. Також наголошують, що тривалий розгляд цієї справи без можливості спілкування малолітнього ОСОБА_9 із бабусею та дядьком може призвести до втрати емоційного контакту та/або погіршення психоемоційного характеру відносин між ними, а тому задоволення заяви про забезпечення позову в спосіб, який просять позивачі, не вирішує спір по суті, а лише забезпечить збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з бабусею та дядьком, зважаючи на тривалість розгляду справи. Крім того, вжиття запропонованих заходів забезпечення позову спрямоване лише на відновлення прав та інтересів позивачів у спілкуванні та побаченнях із внуком та племінником до розгляду справи по суті.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Встановлено тимчасовий графік спілкування ОСОБА_2 з онуком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі, а саме кожної першої та третьої неділі з 12:00 год. до 18:00 год. в присутності матері або за відсутності матері за бажанням дитини.

В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з метою запобігання втраті емоційного контакту баби з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову шляхом забезпечення спілкування малолітньої дитини ОСОБА_8 з позивачкою ОСОБА_2 шляхом зустрічей за тимчасовим графіком відповідає нормам процесуального права.

При цьому, з огляду на те, що обставини щодо чинення перешкод відповідачкою позивачам будуть встановлюватись під час розгляду справи по суті і станом на час розгляду цієї заяви не є доведеними позивачкою, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони відповідачці вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод позивачам у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом з малолітнім ОСОБА_9 .

Крім того, з огляду на вік дитини (10 років), яка, на погляд суду, вже може мати власну думку та висловити свої власні бажання, та беручи до уваги, що спір щодо участі баби у вихованні та спілкуванні з онуком не вирішений по суті, суд вважав, що зустрічі баби та дитини під час розгляду цієї справи мають відбуватись за бажанням дитини.

Суд також вважав, що часткове задоволення заяви про забезпечення позову у справі про визначення способів участі баби у вихованні малолітньої дитини не порушує права відповідачки, як матері, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру, а не вирішенням спору по суті.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Простибоженка О.С. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що у заяві про забезпечення позову відсутні належні та достатні обґрунтування щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову у даній справі. Представник позивачів не зазначив, яким чином незастосування таких заходів може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також не надав жодних доказів на підтвердження наявного ризику.

Посилання представника позивачів на необхідність забезпечити збереження відносин та емоційного контакту з малолітньою дитиною є необґрунтованими, оскільки між бабою та дитиною безпосередні емоційні контакти відсутні. Позивачка протягом останніх років жодної зацікавленості щодо життя її онука не проявляла.

Окрім того, зі змісту позовних вимог та прохальної частини заяви про забезпечення позову вбачається, що вжитий судом захід забезпечення позову збігається із заявленими позовними вимогами та є тотожним їх частковому задоволенню. Тобто визначення графіку спілкування шляхом забезпечення позову зумовить ситуацію, за якої фактично позов буде передчасно задоволено без розгляду справи по суті та встановлення ключових обставин справи, а отже вжиття обраного заходу забезпечення позову не відповідає вимогам процесуального законодавства та є неприпустимим.

Також зазначає, що малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово ставав свідком численних погроз та насильницьких дій з боку колишнього чоловіка відповідачки та її матері - позивачки, що мало наслідком психотравмування дитини. Протягом останніх 5 років позивачка жодного разу не проявила бажання бачитись та спілкуватись з внуком, не намагалася відновити родинний зв`язок, не цікавилась його успіхами в школі, станом здоров`я тощо. Враховуючи вищезазначене, передчасне вирішення судом питання про встановлення графіку спілкування баби з дитиною шляхом вжиття заходів забезпечення позову фактично підміняє собою судовий розгляд справи та створює ризик завдання шкоди психоемоційному стану дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Слободянюка А.І. просять вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу про забезпечення позову - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідачки є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам спірних правовідносин та ухвалив законне судове рішення з додержанням норм процесуального права та з урахуванням судової практики Верховного Суду.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачки - адвокат Простибоженко О.С. підтримав аргументи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомляли, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідачки,перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК визначено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, згідно із пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

За своєю правовою природою, правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому, такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, забезпечення позову у справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред`явили в суді позов до ОСОБА_1 , в якому просять визначити їм, як бабі і дядьку відповідно, такі способи участі у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- безперешкоднi щоденнi спiлкування бабусi та дядька iз дитиною за її згодою з урахуванням графiка навчання дитини засобами телефонного, електронного чи iншого·зв`язку, зокрема шляхом вiдеодзвiнкiв, у т.ч. через мережу Iнтернет за допомогою Viber, WhatsApp тощо, без обмежень у часi, у будь-який день з 11.00 год. до 21.00 год. за умови, що таке не порушує режиму дитини та процесу здобування освiти;

- особистi зустрiчi бабусi та дядька у днi та час, визначенi за згодою дитини, без обов`язкової присутностi матерi (в залежностi вiд бажання дитини), за мiсцем фактичного проживания дитини або бабусi, в рекреацiйних зонах та місцях загального вiдпочинку i дозвiлля тривалiстю, визначеною за погодженням з дитиною, з обов`язковим iнформуванням матерi про це та за умови, що такi особистi зустрічі не порушують режиму дитини та процесу здобування освiти;

- особистi зустрiчi бабусi та дядька iз ОСОБА_8 з 12:00 год. до 19:00 год. нeдiлі кожного тижня за мiсцем фактичного проживання (перебування) дитини iз можливістю відвідувати розважальнi, iгровi заклади для дiтей, мiсця харчування та розвитку дiтей, без обов`язкової присутностi матерi;

- особистi зустрiчi в день народження бабусi , дядька та день народження дитини, без обов`язкової присутностi матерi (в залежностi вiд бажання дитини), з обов`язковим iнформуванням матерi про це та за умови, що такi особистi зустрiчi не порушують режим дитини та процесу здобування освіти, але не менше трьох годин на день;

- особистi зустрiчi бабусi та дядька iз ОСОБА_8 пiд час шкiльних канікул щороку, зокрема, пiд час зимових канiкул - за мiсцем проживання бабусi, дядька протягом неділі, під час літніх канікул - 2 тижні літніх канікул за місцем проживания бабусі та дядька із можливiстю вiдпочинку на свiжому повiтрi, короткотривалої поїздки на море без обов`язкової присутностi матерi;

- бабуся, дядько забирає та повертає дитину за мiсцем її постiйного проживання iз матір`ю;

- у разi хвороби дитини, якщо це припадає на день зустрічі, така зустріч підлягає перенесенню на iншу дату, враховуючи iнтереси дитини, стан її здоров`я та потреби у повноцiнному розвитку вiдповiдно до вiку дитини.

У поданій заяві про забезпечення позову позивачі просять суд заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення їм перешкод у визначенні часу спілкування з малолітнім внуком та племінником ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої та третьої неділі з 12:00 год. до 18:00 год. в присутності матері або за відсутності матері та зобов`язати відповідачку не чинити перешкод у проведенні зустрічей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із дитиною на час судового розгляду до вирішення справи по суті.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову, встановив тимчасовий графік спілкування лише позивачки з онуком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі, а саме кожної першої та третьої неділі з 12:00 год. до 18:00 год. в присутності матері або за відсутності матері за бажанням дитини.

При цьому суд вважав, що таке забезпечення позову у справі про визначення способів участі баби у вихованні малолітньої дитини не порушує права матері і не вирішує спору між сторонами по суті.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до Принципів попередніх і забезпечувальних (охоронних) заходів у міжнародному цивільному процесі Міжнародної Асоціації процесуального права, «попередні і забезпечувальні заходи мають дві принципові цілі у цивільних спорах: а) збереження існуючого status quo до вирішення спору по суті; б) збереження активів, за рахунок яких остаточне судове рішення може бути виконано

Відповідно до Правила 17.1 «Попередні заходи та охоронні заходи», що закріплено у Правилах міжнародного цивільного процесу ALI/UNIDROIT, суд може вжити попередній захід для того, щоб обмежити поведінку сторони чи іншої особи або змусити її до поведінки у випадках, коли необхідно зберегти можливість надання ефективного засобу судового захисту до ухвалення остаточного судового рішення або ж для того, щоб підтримати або іншим чином врегулювати існуючу ситуацію (status quo).

Консультативна рада європейських суддів у своєму Висновку від 24 листопада 2004 року № 6 «Про справедливий судовий розгляд у розумні строки і роль судді у судовому процесі з урахуванням альтернативних способів вирішення спорів» визначила, залежно від мети, два види попередніх заходів, які можуть бути застосовані судом: 1) заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення (наприклад, накладення арешту або «замороження активів»); 2) засоби тимчасового врегулювання ситуації (наприклад, у сімейних спорах).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини шостої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

При цьому, як визначено абзацом 1 частини десятої статті 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та відповідно скасування оскаржених судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 727/3757/21 (провадження № 61-10529св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 752/24015/20 (провадження № 61-6265св21).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У справі, яка переглядається встановлено, що предметом позову, заявленого ОСОБА_2 , є визначення способів участі баби у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як способом забезпечення позову позивачка запропонувала, а суд першої інстанції визначив встановлення часу (графіку) спілкування баби з онуком.

Тобто, за своїм змістом вжиті судом заходи забезпечення позову заходи є аналогічними пред`явленим позовним вимогам.

Враховуючи викладене, застосований районним судом спосіб забезпечення позову є тотожним заявленим позовним вимогам, а спір у справі між сторонами при цьому ще не вирішений по суті.

Окрім того, забезпечення позову шляхом надання ОСОБА_2 можливості вільного спілкування зі своїм онуком ОСОБА_8 кожної першої та третьої неділі з 12:00 год. до 18:00 год. в присутності матері або за відсутності матері за бажанням дитини, по своїй суті включає у себе усунення перешкод у спілкуванні з онуком, про наявність яких позивачка вказувала, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Забезпечивши позов таким способом, суд першої інстанції фактично вирішив питання щодо підстав позову шляхом його задоволення без розгляду справи по суті.

З огляду на вищезазначене, запропонований позивачкою та застосований судом вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам, відтак на підставі частини десятої статті 150 ЦПК України відповідні вимоги заяви ОСОБА_2 не підлягали задоволенню.

Аналогічні висновки містяться у постановах (ухвалах) Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 754/16432/20 (провадження № 61-11597св21) та від 28 лютого 2024 року у справі № 387/1100/23 (провадження № 61-2106ск24) за подібних правовідносин.

Колегія суддів також враховує, що міжнародні стандарти у сфері захисту прав дитини допускають і заохочують існування механізму контакту дитини з одним із батьків під час тривалого судового процесу щодо опіки над дітьми (див. пункт 21 постанови Верховного Суду від 12 листопада 2024 року у справі № 201/13014/23).

Верховний Суд виробив сталу практику про те, що у справах про визначення місця проживання дитини застосування судом тимчасового заходу забезпечення позову шляхом усунення перешкод одному з батьків, з яким дитина на час вирішення спору фактично не проживає, у спілкуванні й вихованні дитини, зобов`язання іншого з батьків вчинити певні дії не свідчить про вирішення судом по суті спору про визначення місця проживання малолітньої дитини. Такі заходи забезпечення позову перебувають у межах виконання органами державної влади позитивних зобов`язань, які випливають з гарантій, передбачених статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), відповідають практиці Європейського Суду з прав людини та підходам Верховного Суду (див. пункт 39 згадуваної вище постанови Верховного Суду від 12 листопада 2024 року у справі № 201/13014/23.

Верховний Суд неодноразово вказував, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання (див. постанову Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 490/1087/21).

Натомість, у всіх наведених у відзиві на апеляційну скаргу справах, які були переглянуті судом касаційної інстанції, предметом позовів були вимоги про визначення місця проживання дитини з одним із батьків та відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення його (її) батьківських прав, отже правовідносини у вказаних справах не є релевантними цій справі, яка переглядається апеляційним судом. Відповідно, у зазначених представником позивачки постановах Верховного Суду не відбулось застосування судом заходів забезпечення позову (шляхом визначення місця та часу спілкування дитини з матір`ю (батьком) до ухвалення судом рішення із зобов`язанням батька (матері) не перешкоджати іншому з батьків у такому спілкуванні) які були б тотожними заявленим позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22), у спорі про відібрання дитини суд зазначив, що: «про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час судового процесу та за відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ. Зокрема, у рішенні від 04 вересня 2018 року у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14), ЄСПЛ зазначив, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися із сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя, а тому допустимим є встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, його ставлення до виконання своїх обов`язків, відсутність підстав, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що їх зустрічі будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька з його малолітньою дитиною, і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Зустрічі та спілкування батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин і предметом спору не є визначення способів участі батька у вихованні дитини».

Отже, посилання представника ОСОБА_2 - адвоката Слободянюка А.І. на правові висновки, викладені у наведених ним постановах Верховного Суду, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими.

Доводи представника позивачки у відзиві на апеляційну скаргу в частині відсутності тотожності вжитих судом заходів забезпечення позову із пред`явленими позовними вимогами, оскільки у заяві про забезпечення позову визначено інший порядок спілкування баби з онуком, колегія суддів відхиляє, адже фактично має місце збіг матеріально-правових вимог і обставин звернення як з позовом, так із заявою про забезпечення цього позову, відтак задоволення заяви про забезпечення позову фактично вирішує спір між сторонами без розгляду справи по суті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви забезпечення позову та встановлення тимчасового графіку спілкування ОСОБА_2 з онуком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі, а саме кожної першої та третьої неділі з 12:00 год. до 18:00 год. в присутності матері або за відсутності матері за бажанням дитини.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин оскаржувана ухваласуду першої інстанції не відповідає матеріалам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, постановлена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для її скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі.

Постанова апеляційного суду, яка прийнята з такого процесуального питання, як вжиття заходів забезпечення позову, не стосується вирішення спору по суті та не є остаточним судовим рішенням у справі, тому відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: С.О. Журба

Д.О. Таргоній