Провадження №: 2/336/925/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року місто Запоріжжя

Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Турчинського Максима Ігоровича, за участю секретаря судового засідання Єршової Алли Олексіївни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФінПром Маркет»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява, в обґрунтування якої позивачем зазначено, що 14.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником було укладено Договір про надання коштів у кредит №7147643, відповідно до умов якого позичальнику було надано кошти у розмірі 10 000,00 гривень та в подальшому шляхом укладання додаткових угод було збільшено суму кредиту та змінено строки кредитування.

16.10.2025 року на підставі договору факторингу №16/10/25 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за плату право грошової вимоги до відповідача. Позичальник, скориставшись коштами, свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виник борг, який позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також стягнути сплачений ним судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Рух справи

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2025 року відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує за наявними матеріалами у справі.

Відповідач, належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

У зв`язку з тим, що розгляд даної справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Встановлені судом фактичні обставини у справі

14.04.2025 року між ОСОБА_1 як позичальником та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» як позикодавцем укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання коштів) №71457643, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовами договору строк, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту (п.2.1 Договору).

Відповідно до умов договору, позичальник отримав грошові кошти у розмірі 10000,00 гривень строком на 30 днів з датою повернення позики 13.05.2025 р., на наступних умовах: процентна ставка/день 0,225% (фіксована), денна процентна ставка/день 0,725%, процентна ставка за понадстрокове користування кредитом %/день 4,00%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1090,50%; орієнтована загальна вартість кредиту 12175,00 грн. (п.2.2.1, п.2.2.2, п.2.2.3, п.2.2.3 Договору).

Відповідно до Додатку №1 до договору надання коштів у кредит №71457643 від 14.04.2025р., загальна вартість кредиту складає 12175,00 гривень.

Зазначений договір та додаток до договору відповідачем підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

19.04.2025 року між сторонами договору про надання коштів у кредит було укладено додаткову угоду №14744896, відповідно до якої було збільшено суму кредиту до 13000,00 гривень (надано додаткові грошові кошти позичальнику у розмірі 3000,00 гривень) та змінені порядок нарахування процентів.

Відповідно до Додатку №1 до додаткової угоди загальна вартість кредиту становить 17862,50 гривень.

Також, 09.05.2025 року між сторонами договору про надання коштів у кредит було укладено додаткову угоду №14898500, відповідно до якої сторони обумовили строк кредитування/строк договору 56 днів та відповідно змінена фіксована процента ставка до 1,000%. Також зазначеною угодою було визначено, що для продовження строку кредитування, позичальник сплачує кредитодавцю платіж в сумі 3380,00 грн., у тому числі суму нарахованої та несплаченої пені в розмірі 0,00 в рахунок погашення частини заборгованості за договором (п.3.1 Додаткової угоди).

Відповідно до Додатку №1 до додаткової угоди загальна вартість кредиту становить 21242,50 гривень.

05.06.2025 року між сторонами договору про надання коштів у кредит було укладено додаткову угоду №15087987, відповідно до якої сторони обумовили строк кредитування/строк договору 83 дня (п.2.2.2 Додаткової угоди). Також зазначеною угодою було визначено, що для продовження строку кредитування, позичальник сплачує кредитодавцю платіж в сумі 3510,00 грн., у тому числі суму нарахованої та несплаченої пені в розмірі 0,00 в рахунок погашення частини заборгованості за договором (п.3.1 Додаткової угоди).

Відповідно до Додатку №1 до додаткової угоди загальна вартість кредиту становить 24752,50 гривень.

Матеріалами справи підтверджено видача грошових коштів позичальнику у загальному розмірі 13000,00 гривень, та сплачено (повернуто позичальником) на користь позикодавця грошові кошти у загальному розмірі 6890,00 гривень.

16.10.2025 року на підставі договору факторингу №16/10/25 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за плату право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до витягу з Додатку до вказаного договору факторингу (Реєстр боржників) за вищевказаним кредитним договором ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право вимоги до відповідача.

Згідно із розрахунком заборгованості за договором надання коштів у позику, загальна сума боргу становить 24102,50 грн, з врахуванням заборгованості за основною сумою боргу, заборгованості за відсотками, суми комісії та нараховані проценти за понадстрокове користування кредитом.

Норми права застосовані судом та висновки суду

Відповідно до приписів статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором.

Статтею 1046 ЦК України визначено, «за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ».

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Проте, відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Тобто, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Отже, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним договором позики, укладеним між ним та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ».

Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами слід зазначити наступне.

Як вбачається з умов договору надання грошових коштів позики, сторони погодили, що кошти надаються у розмірі 10000,00 гривень на строк 30 днів, орієнтовна загальна вартість кредиту 12175,00 гривень. В подальшому, сторонами змінено умови кредитування та збільшено суму кредиту до 13000,00 гривень та в подальшому змінено строки кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені Договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного Договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України.

Також у відповідності до умов укладених договорів (додаткових угод) сторони погодили порядок та умови продовження строку кредитування.

Проте, позивачем не було надано доказів продовження позичальником строку кредитування.

Отже, за умовами договору позики сторони погодили строк його дії, а тому починаючи із зазначеної дати, позивач не має права нараховувати проценти за користування кредитом у визначеному Договором розмірі (понадстрокове користування).

Згідно викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 правового висновку, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023, сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Відтак, для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч.2 статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 статті 1050 ЦК України.

Таким чином, суд констатує, що нарахування позивачем відсотків поза межами строку позики, передбаченого договором, є необґрунтованим, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині понадстрокове користування кредитом.

Разом з тим, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково у розмірі суми основного боргу та нарахованої вартості кредиту за первісно узгодженими між сторонами умовами (договір надання коштів у кредит) №71457643 від 14.04.2025р., яка доведена до відома споживача та погоджена сторонами при укладенні договору та отриманні грошових коштів.

Наступні зміни до укладеної кредитної угоди не узгоджуються з умовами основної угоди про надання коштів у кредит, зокрема умови щодо стягнення додаткової плати за укладення додаткових угод є дискримінаційними та такими, що суперечать принципам цивільного права, зокрема справедливості та добросовісності.

Суд звертає увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором (позивачем).

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені (6315,46% річна процента ставка та 313,34% відповідно), не відповідає передбаченим у ч.3 ст.509 та чч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013р. № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).

Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Застосовуючи аналогію та принцип верховенства права, враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість у заявленому розмірі суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, - позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням зазначеного, сплачені відповідачем слід зарахувати в якості повернення частково суми основного боргу у розмірі 3000,00 гривень та сплати відсотків у розмірі 3890,00 гривень.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у пропорційному розмірі, визначеному відповідно до приписів ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82,89, 141, 263-265, 279 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФінПром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФінПром Маркет» заборгованість за договором кредиту №71457643 від 14.04.2025р. у розмірі 12175,00 гривень, а також судові витрати у розмірі 1235,00 гривень та 4500,00 гривень витрати на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФінПром Маркет», , адреса місцезнаходження: 08205 м.Ірпінь вул.Садова,31/33;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст складено та підписано 10.02.2026р.

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Максим ТУРЧИНСЬКИЙ

26.01.26