Справа № 183/7087/25
№ 2/183/4630/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

за участю секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції сторін.

У липні 2025 року представник АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовною заявою, шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №4113981-213 від 19.06.2024 року, що виникла станом на 04.07.2025 у загальному розмірі 81119,58 грн.

Позов обгрунтовано тим, що 19.06.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено заву-договір №4113981-213 про надання кредиту «Зручна готівка Максимум», підписанням якого позичальник акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», що розміщена на веб-сайті банку, та беззастережно приєднався до умов договору.

Відповідно до умов договору, позичальник просив надати йому кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: сума кредиту: 42760., строк кредиту 24 місяці; проценти за користування кредитом 0,01% річних; комісія за обслуговування кредиту 6,9% щомісячно.

Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в АТ «ТАСКОМБАНК» за № НОМЕР_1 .

Свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі та узгодженому сторонами порядку, підтвердженням чому є виписка по рахунку.

Однак, ОСОБА_1 , в порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав належним чином, в результаті чого станом на 04.07.2025 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 81119,58 грн., що включає: заборгованість за тілом кредиту 42760 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3,86 грн., заборгованість за комісією 38355,72 грн.

З огляду на те, що позичальник наявну заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку не погашає, а звернення банку з цього приводу проігнорував, позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом.

У відзиві на позов представник відповідача адвокат Мусаєва Ю.В. позовні вимоги визнає частково, а саме визнає тіло кредиту та проценти за користування кредитом, у стягнення комісії просить відмовити, посилаючись на Закон України «Про споживче кредитування» (а.с. 100-102).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 11.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Позиція сторін в судовому засіданні.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, у відзиві вважала за можливе розглянути справу у її відсутність.

Фіксування судового процесу, відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Суд, дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши доводи та заперечення сторін, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048ЦК України).

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 19.06.2024 року між АТ«ТАСКОМБАНК», як банком ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено договір про надання споживчого кредиту №№4113981-213 шляхом підписання заяви-договору, паперова копія якої додана до позовної заяви, за допомогою власноручного цифрового підпису (а.с. 14-20).

Відповідно до п.1 заяви-договору, ознайомившись з умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в редакції, що діє на день укладення договору та розміщена на офіційній сторінці банку в мережі Інтернет, ОСОБА_1 просила банк надати їй споживчий кредит на таких умовах: тип та мета кредиту - кредит на власні потреби, загальна сума кредиту - 42760 грн., комісія за надання кредиту є фіксованою (незмінною), нараховується банком і сплачується позичальником одноразово, під час надання кредиту у розмірі 6,9% від суми кредиту, зазначеної у п.1.2.4 заяви-договору (база розрахунку комісії), і складає 2760 (п.1.2.3), сума кредиту без комісії за надання кредиту 40000грн. (п.1.2.4), спосіб надання кредитних коштів шляхом безготівкового нарахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК», операції за яким здійснюються позичальником з використанням електронних платіжних засобів або без їх застосування, в залежності від наявності/відсутності у позичальника електронного платіжного засобу (платіжної картки) (п.1.2.5), строк кредиту - 24 місяці (п.1.2.6), проценти за користування кредитом - 0,01% річних (п.1.2.9), тип процентної ставки - фіксована (п.1.2.9.1).

Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюються щомісячно у строки згідно Додатку 1 до заяви-договору «Графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитом» (п.1.3). Платежі по погашенню кредитної заборгованості здійснюються із застосуванням ануїтетної схеми погашення (однакові суми платежів в кожному розрахунковому періоді протягом усього строку кредитування, окрім останнього (до суми платежу входить сума кредиту, проценти та комісія за обслуговування кредиту) (п.1.6) (а.с. 29-38).

Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст договору про надання споживчого кредиту № 4113981-213 від 19.06.2024 року, його форму, суд дійшов висновку, що договір відповідає вимогам ЦК України та за своїм характером підтверджує існування між сторонами зобов`язально-договірних відносин споживчого кредитування. Доказів зворотного відповідачка суду не надала, як і не спростувала факт укладення договору. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, після його підписання у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у АТ «ТАСКОМБАНК» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача ОСОБА_1 - зобов`язання з повернення кредитних коштів.

У відповідності до приписів Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні кредитного договору банком була доведена до відома позивальника інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується власноручним цифровим підписом позивальника під текстом договору, а також під текстом графіку платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача додаток №1 до договору.

Судом встановлено, не спростовано відповідачкою, що після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 42760 грн., що підтверджується випискою по рахунку позичальника.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст.624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору.

Як визначено у ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Натомість позичальник ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково, що не оспорювала в ході судового розгляду справи, фактично визнаючи заявлену заборгованість за тілом кредиту та по процентам.

Станом на 04.07.2025 року заборгованість за тілом кредиту складає 42760 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3,86 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку позичальника, в якій у хронологічній послідовності відображені усі транзакції по рахунку позичальника ОСОБА_1 та зараховано усі проведені ним платежі(а.с. 43-70.

Таким чином, за результатами розгляду справи встановлено, а відповідачем не оспорено, що ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту 42760 грн. та по процентам за користування кредитом3,86, розраховані станом на 04.07.2025 року.

Вирішуючи позов в частині стягнення комісії, суд не може погодитись із законністю та правомірністю нарахування комісії за обслуговування кредиту, виходячи з такого.

Із матеріалів справи слідує, що укладений між сторонами кредитний договір № 4113981-213 від 19.06.2024 року є споживчим. Комісія за надання кредиту є фіксованою (незмінною), нараховується банком і сплачується позичальником одноразово, під час надання кредиту у розмірі 6,9% від суми кредиту, зазначеної у п.1.2.4 заяви-договору (база розрахунку комісії).

Разом з тим, умовами п.1.4 договору передбачено сплату позичальником комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості): нараховується банком щомісячно, в перший робочий день розрахункового періоду; розраховується за відповідний розрахунковий період у розмірі 6.9% щомісячно від наданої банком суми кредиту (база розрахунку комісії).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відтак, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія (або ж плата) за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

Таким чином, суд зауважує, що комісія (плата) за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Додатково суд звертає увагу, що безпосередньо в кредитному договорі (заяві-договорі) не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна плата. Також позивачем не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем ОСОБА_1 безпосередньо при укладенні оспорюваного кредитного договору, у тому числі шляхом включення безпосередньо до змісту самого договору.

Відтак, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, попри відсутність доказів її узгодження з позичальником та вчинення банком дій в його інтересах, що б виправдовували щомісячне стягнення такої комісії, є нікчемними відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків з цього приводу дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19.

Нікчемний правочин (ч.2 ст.215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц).

По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим, на чому акцентовано увагу Верховним Судом у постанові від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 148/2112/19).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування комісії за обслуговування кредиту, заборгованість по якій складає 38355,72 грн., а тому вважає, що позовні вимоги в цій частині є такими, що не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановивши обставини неналежного виконання ОСОБА_1 кредитно-договірних зобов`язань, істотність їх порушення, часткову обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованості за кредитним договором № 4113981-213 від 19.06.2024 року, що виникла станом на 04.07.2025 року у загальному розмірі 42763, 86 грн., що включає: заборгованість за тілом кредиту - 42760 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом 3,86 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 4113981-213 від 19.06.2024 року, що виникла станом на 04.07.2025 року, у розмірі 42763 гривні, 86 копійок (сорок дві тисячі сімсот шістдесят три гривні 86 копійок, що включає: заборгованість за тілом кредиту - 42760 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом 3,86 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 30;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Сорока О.В.