єдиний унікальний номер справи 546/94/26
номер провадження 2-з/546/9/26
УХВАЛА

про забезпечення позову

06 лютого 2026 року м. Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненко Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «ВІДРОДЖЕННЯ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про переведення прав та обов`язків покупця за договором,

встановив:

05 лютого 2026 року одночасно з позовом до суду надійшла вищезазначена заява про забезпечення позову. Дана заява обґрунтована тим, що Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «ВІДРОДЖЕННЯ» може здійснити відчуження спірної частини земельної ділянки протягом розгляду справи в суді. ОСОБА_1 вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0112, що належить Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству «ВІДРОДЖЕННЯ», може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав ОСОБА_1 .

Посилаючись на вищевикладені обставини, ОСОБА_1 просив накласти арешт на 1/4 частину земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0112, яка зареєстрована за ПОСП «ВІДРОДЖЕННЯ».

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд в судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи).

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається суддею не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову надійшла до суду 05 лютого 2026 року, розгляд якої проводиться 06 лютого 2026 року із врахуванням положень частини другої статті 247 ЦПК України.

Суддя, розглянувши в порядку частини першої статті 153 ЦПК України заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали, додані до заяви, доходить висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову. Одним із видів забезпечення позову, який визначений пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України, є, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суддею встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 07 квітня 2025 року, доданому до позову, земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0112 на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/4 частці кожному.

02 липня 2025 року за результатами земельних торгів приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Т.В. було здійснено продаж 1/4 частки земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0112, яка належала ОСОБА_2 , на користь ПОСП «ВІДРОДЖЕННЯ».

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності мають співвласники такого майна, однак їх не повідомили про продаж 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0112, яка належала ОСОБА_2 . Отже, між сторонами існує спір щодо вказаної земельної ділянки.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Зазначені ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову обставини, які можуть ускладнити у майбутньому виконання рішення суду, не підтверджені жодним доказом.

Водночас суд зазначає, що у пункті 23 постанови від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Метою забезпечення позову у цій справі є збереження зареєстрованого за відповідачем ПОСП «ВІДРОДЖЕННЯ» майна для виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Відповідні заходи забезпечення позову (арешт на спірне майно) лише тимчасово обмежують право особи на розпорядження належним їй майном та жодним чином не впливають на реалізацію права володіння та користування ним.

Отже, враховуючи вищезазначену позицію Верховного Суду та вимоги статей 149, 150 ЦПК України, суддя виходить із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду про задоволення позову, а тому з метою недопущення негативних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття заходів забезпечення позову, суддя вважає за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне майно.

При цьому суддя зазначає, що вказаний захід забезпечення позову, враховуючи предмет спору та ціну позову, є співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки невжиття заходів забезпечення позову щодо спірного майна може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав у випадку відчуження цього майна на користь третіх осіб та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача.

Також суддею встановлено, що відсутні підстави, передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України, для обов`язкового зустрічного забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150-153, 157, 247, 260, 353 ЦПК України, суддя

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «ВІДРОДЖЕННЯ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про переведення прав та обов`язків покупця за договором задовольнити.

Накласти арешт на 1/4 частину земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0112, яка зареєстрована за Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством«ВІДРОДЖЕННЯ» (), до набрання рішенням суду законної сили у справі № 546/94/26.

У порядку частини другої статті 157 ЦПК України копію даної ухвали направити учасникам справидля відому, державному реєстратору Виконавчого комітету Решетилівської міської ради для виконання.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її підписання 06 лютого 2026 року та підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання у межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», для пред`явлення виконавчого документа.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Ю.В. Зіненко