Дата документу 09.03.2026
Справа № 334/6317/24
Провадження № 8/334/6/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі колегії:

Головуючого судді Гнатюка О.М.

Судді Козлової Н.Ю.

Судді Телегуз С.М.

при секретарі Якущенко Е.Р.

за участі представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача Сідельникової О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Коломоєць Ірини Василівни, про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Коломоєць Ірини Василівни, до Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Коломоєць Ірини Василівни, звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради про стягнення заробітної плати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2025 року у справі №334/6317/24 позов ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Коломоєць І.В., до Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради про стягнення заробітної плати задоволено частково: стягнуто з Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь позивачки середній заробіток за період з 09.04.2022 року по 18.07.2022 року в сумі 59349,61 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 1252,00 грн., стягнути з Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь держави судовий збір в сумі 593,40 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14.01.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Коломоєць І.В., залишено без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2025 року залишено без змін.

29.01.2026 року ОСОБА_3 , в особі представника - адвоката Коломоєць І.В., звернулася до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2025 року, мотивуючи тим, що частина перша статті 233 КЗпП, яку було застосовано судом при ухваленні рішення, була визнана неконституційною рішенням Великої палати Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року.

В суді представник заявника адвокат Коломоєць І.В. підтримала заяву.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Сідельникова О.Л. заперечувала щодо можливості перегляду рішення суду, оскільки визнана Конституційним судом України неконституційною норма закону втратила чинність з дня ухвалення відповідного рішення, тобто рішення Конституційного суду України має лише пряму (перспективну) дію в часі і поширюються на відносини, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 12.12.2025 року.

Окрім того, на цей час рішення суду у даній справі фактично виконане, що підтверджується квитанціями про перерахування коштів на користь ОСОБА_2 .

Враховуючи, що рішення КСУ ухвалено 11.12.2025 року, а заява про перегляд рішення за виключними обставинами подана 29.01.2026 року строки на звернення до суду із заявою про перегляд рішенням за виключними обставинами пропущено.

Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про залишення заяви без задоволення з наступних підстав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2025 року у справі №334/6317/24 позов ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Коломоєць І.В., до Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради про стягнення заробітної плати задоволено частково: стягнуто з Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь позивачки середній заробіток за період з 09.04.2022 року по 18.07.2022 року в сумі 59349,61 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 1252,00 грн., стягнуто з Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь держави судовий збір в сумі 593,40 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідно до змісту рішення суду підставою для відмови в задоволені частини позову, є те, що позивачкою пропущено строки звернення до суду, встановлені ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Суд першої інстанції, відмовляючи в частині позовних вимог, вказав, що позивачка звернулася до суду під час дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX.

За грошовими вимогами, які виникли до 18.07.2022, строк звернення до суду не обмежується. За вимогами про стягнення середньомісячної заробітної плати за період з 19.07.2022 по 05.12.2023 (до призупинення дії трудового договору) тримісячний строк для звернення до суду закінчився до 05.03.2024.

Також закінчився тримісячний строк для звернення до суду щодо частини позовних вимог про стягнення середньомісячної заробітної плати за період після призупинення дії трудового договору (з 06.12.2023 і по червень 2024 року), однак суд визнав їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відшкодування заробітної плати за цей період здійснюється відповідно до Закону № 2136-ІХ.

Позивачка звернулась з цим позовом до суду 05.08.2024, тобто по закінченню строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, для вимог про стягнення заробітної плати за період з 19.07.2022 по 05.12.2023. Поважність причин пропуску позивачкою зазначеного строку матеріали справи не містять.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за період з 19.07.2022 до 05.12.2023 необхідно відмовити.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14.01.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Коломоєць І.В., залишено без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2025 року залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 425 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат№ 1-7/2024 (337/24) від 11.12.2025, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

У резолютивній частині рішення зазначено, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами, зокрема, є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є рівні у своїй правах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Окрім цього у ст. 97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Положення будь-якого закону однаковою мірою стосується всіх осіб, що були та/або є учасниками відповідних правовідносин в один і той самий період часу, якщо законом не передбачено інше, що повною мірою відповідає конституційному принципу рівності. Законом, як правило, не передбачаються жодні винятки для осіб, які звертаються до суду загальної юрисдикції або КСУ з відповідними позовами або конституційними скаргами.

Зазначений підхід відповідає основним складовим верховенства права, зокрема, таким як рівність, справедливість, правова визначеність та обов`язковість виконання судового рішення.

Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14.12.2000 (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №4819/49/19 від 18.11.2020.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20) зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак, продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ. Тобто, рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення. Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Крім того, за подібних обставин, встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі №818/1793/18.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-7/2024(337/24) відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що ч. 1 ст. 233 КЗпП України втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Суд зазначає, що на час прийняття Дніпровським районним судом м. Запоріжжя рішення у даній справі ч. 1 ст. 233 КЗпП України була чинною та не була визнана неконституційною. На момент прийняття вказаного рішення суд застосував чинні норми та підстав їх не застосовувати у суду не було.

Оскільки рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами прийнятого у даній справі рішення суду.

Керуючись ст. 423 426, 429 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Коломоєць Ірини Василівни, про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Коломоєць Ірини Василівни, до Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради про стягнення заробітної плати, відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя: Гнатюк Олександр Миколайович

Інші судді, які входять до складу колегії:

Козлова Наталія Юріївна

Телегуз Світлана Миколаївна