Справа № 274/1167/26
Провадження № 2/0274/1665/26
Ухвала

про залишення позовної заяви без руху

16.02.2026 року Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Вдовиченко Т.М., розглянувши клопотання представника позивачки адвоката Слюсарчука Євгена Андрійовича про звільнення позивачки від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди -

в с т а н о в и в:

Адвокат Слюсарчук Є.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес", в якій просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 16538,11 грн, компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 363,84 грн. та 6000 грн моральної шкоди.

Разом з позовною заявою представником позивачки надано клопотання, в якому він просить звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви. В обґрунтування клопотання посилається на те, що її сукупний дохід за 2025 рік становить 74390,69 грн, з грудня 2025 року і станом на сьогодні ОСОБА_1 не отримує доходу, а позовні вимоги стосуються захисту її соціальних та трудових прав позивача. Враховуючи, що її майновий стан є незадовільним, просить звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період затримки виплат при звільненні та стягнення моральної шкоди.

Розглянувши зазначене клопотання, суд приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судовій збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про судовій збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Згідно ст. 81, 136 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на тяжке матеріальне становище, в обґрунтування свого клопотання не надала до суду інформації щодо перебування на її утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи, у відповідності до положень ч. 3 ст. 8 Закону України «Про судовій збір».

Враховуючи вищенаведене, а також те, що розмір судового збору не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивачки за попередній календарний рік, суд приходить до висновку, що клопотання представника позивачки про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до висновку, що пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вона містить три позовні вимоги, а саме: стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди.

Середній заробіток за час затримки розрахунку є видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з викладених норм, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також, не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Стягнення з роботодавця середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця, відповідно на вказані вимоги позивача не поширюються положення пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», за яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16.

В постанові Великої Палати ВС від 8 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч.2 ст.235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст.117 цього Кодексу, мають різну правову природу. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати а тому, не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких, згідно п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не сплачується.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є майновою вимогою.

Враховуючи, що статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2026 року встановлений у розмірі 3328,00 грн., ціну заявленого позову, при подачі позовної заяви сплаті підлягало 1 331,20 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу).

З приводу позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

За змістом частини третьої статті 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди стає майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо). Таким чином, вимога про відшкодування моральної шкоди у спорі щодо поновлення трудових прав, визначена у грошовому вимірі, стає майновою вимогою, отже, судовий збір за таку вимогу підлягає стягненню як за вимогу майнового характер. Вказаний висновок висловлено КЦС ВС в постанові від 07 лютого 2022 року у справі № 523/4124/21 (провадження № 61-15068св21).

Аналогічна правова позиції міститься і в постанові КЦС ВС від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (провадження № 61-23674св18).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави, визначеної абзацом другим частини першої цієї статті, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок такої особи зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 14 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, позивачці слід сплатити судовий збір у розмірі 1331,20 грн. за вимогу майнового характеру у вигляді стягнення моральної шкоди.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовну заяву в частині вимог про стягнення моральної шкоди необхідно залишити без руху та надати позивачці строк для усунення недоліків.

Якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Тобто, позивачка при зверненні до суду із вищевказаною позовною заявою має сплатити судовий збір у загальному розмірі 1064,96 грн. (за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди).

З урахуванням викладеного, позивачці необхідно у встановлений законом строк усунути вказані недоліки позовної заяви та надати до суду докази сплати судового збору.

Відповідно до вищевикладеного та вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України позовна заява має бути залишена без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 136,185, 258-261,354 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання представника позивачки адвоката Слюсарчука Є.А. про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди - залишити без руху.

Повідомити позивачку та її представника про необхідність протягом строку який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання копії ухвали виправити зазначені в ній недоліки.

Роз`яснити, що у разі невиконання зазначених вимог ухвали в наданий строк, позовна заява буде визнана неподаною та повернута.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.М.Вдовиченко