Справа № 545/2484/25
Провадження № 2/545/15/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2026 р. м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.

за участю секретаря Пінчук З.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвоката Пожидаєва В.О.,

представника відповідача- адвоката Малофєєва А.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, з 09.09.2000 року з ОСОБА_2 перебував у шлюбі, від якого народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 виконуючи бойове завдання під час дії воєнного стану син загинув. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27.11.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» 07.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою на виплату одноразової грошової допомоги за свого загиблого сина військовослужбовця ОСОБА_3 . При цьому, між ним та відповідачем існувала усна домовленість, що половину коштів, які будуть отримані, будуть ним перераховані ОСОБА_2 як матері загиблого сина, а вона подасть до ІНФОРМАЦІЯ_3 нотаріально засвічену відмову від частки допомоги. Будь-яких письмових договорів з цього приводу між ними не укладалось, інших підстав перераховувати їй грошові кошти у такому значному розмірі у також не було, оскільки на той момент вони вже були розлучені, не проживали однією сім`єю та взагалі не підтримували жодних стосунків.

ІНФОРМАЦІЯ_4 до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 13.09.2023 року № 9/1/8673 був надісланий висновок, щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час дії воєнного стану.

Виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_3 протоколом № 16/168 від 26.01.2024р. призначено батьку загиблого в сумі 15000000 (П`ятнадцять мільйонів) грн. Мати- ОСОБА_2 , надала нотаріально завірену відмову від частки одноразової грошової допомоги. На підставі наявної інформації в ІНФОРМАЦІЯ_4 , загиблий одружений не був, дітей та утриманців не мав). Виплата проводилася відповідно до наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Не зважаючи на усну домовленість, відповідач 26.04.2025 року звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою на виплату одноразової грошової допомоги за свого загиблого сина, військовослужбовця ОСОБА_3 та нотаріально завіреною заявою про скасування раніше наданої заяви про відмову від частки одноразової грошової допомоги. У зв`язку з цим ІНФОРМАЦІЯ_4 до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.06.2024 № 981/9/1/8582 був надісланий висновок, щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час дії воєнного стану.

Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України до ІНФОРМАЦІЯ_5 був надісланий витяг з протоколу № 21/зм від 20.09.2024, яким батьку загиблого молодшого сержанта ОСОБА_3 призначено грошову допомогу в розмірі 1/2 частини 15000000 грн., в сумі 7500000 (Сім мільйонів п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.

Станом на 16.01.2025 ОСОБА_1 на підставі наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 виплачено одноразову грошову допомогу на загальну суму 5124000 (П`ять мільйонів сто двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп., а саме: 3000000,00 грн. на підставі наказу № 172 від 19.02.2024; 300000,00 грн. на підставі наказу № 272 від 18.03.2024; 300000,00 грн. на підставі наказу № 527 від 18.04.2024; 300000,00 грн. на підставі наказу № 827 від 17.05.2024; 300000,00 грн. на підставі наказу № 1060 від 17.06.2024; 300000,00 грн. на підставі наказу № 1247 від 20.07.2024; 300000,00 грн. на підставі наказу № 1466 від 20.08.2024; 243 000,00 грн. на підставі наказу № 1955 від 11.11.2024; 81000,00 грн. на підставі наказу № 2077 від 17.12.2024;

Також, виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_3 протоколом № 216/168 від 26.01.2024р. призначено матері загиблого ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини 15000000 грн., в сумі 7500000 (Сім мільйонів п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.

Не знаючи того факту, що відповідач скасувала раніше подану заяву про відмову від частки одноразової грошової допомоги та подала заяву про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 перерахував їй загалом 1650000 грн., а саме: 03.03.2024 року 750000,00 грн., 01.04.2024 року 150000,00 грн., 21.04.2024 року 150000,00 грн., 19.05.2024 року 150000,00 грн., 27.06.2024 року 150000,00 грн., 27.07.2024 року 150000,00 грн., 29.08.2024 року 150000,00 грн.,

Намагаючись врегулювати спір у досудовому порядку, ОСОБА_1 звертався до відповідача з письмовою заявою про добровільне повернення безпідставно набутого майна, однак жодної відповіді або задоволення його вимог не отримав.

Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1650000 (один мільйон шістсот п`ятдесят тисяч) грн. безпідставно набутих коштів, витрати зі сплати судового збору в розмірі 15140,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 40000,00 грн.

Ухвалою судді від 16.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

07.08.2025 року від представника відповідача- адвоката Малофєєва А.І. надійшов відзив на позов, у якому присили відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначили, що платежі, здійснені позивачем протягом тривалого періоду, за своєю суттю були добровільною, безповоротною матеріальною допомогою, наданою батьком загиблого сина його матері у найтяжчий для них обох період спільного горя. Твердження позивача щодо існування домовленості про перерахування ним половини отриманих грошових коштів є голослівним, не підтвердженим жодними належними доказами і спростовується фінансовими документами, наданими самим позивачем.

14.08.2025 року позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували необхідність отримання відповідачкою матеріальної допомоги саме як засобу до існування. Жодних довідок про доходи, підтверджень скрутного матеріального становища чи неможливості самостійно забезпечувати власні потреби відповідачка не надала. За відсутності таких доказів посилання на ст. 1215 ЦК України є безпідставним, оскільки не підтверджена ключова ознака, необхідна для застосування цієї норми. У даному ж випадку відповідачка у той період готувалася до виїзду на роботу до Республіки Польща, що вона сама підтверджує, а отже, мала перспективу отримання стабільного доходу та не перебувала у ситуації, яка б вимагала надання їй допомоги для забезпечення мінімальних потреб.

22.08.2025 року від представника відповідачки- адвоката Малофєєва А.І. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що грошові кошти позивачем були передані добровільно, безплатно та безповоротно.

Ухвалою суду від 19.01.2026 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з викладених підстав. На момент оформлення виплат ОСОБА_2 перебувала за кордоном, а він залишився з дочкою. Відповідач відмовилася від оформлення виплат, а тому він їй пообіцяв, що половину цих коштів буде перераховувати. Першу суму у розмірі 3000000,00 грн. отримав, та з частини коштів купив дочці квартиру, а від залишку коштів половину перерахував ОСОБА_2 . Остання про це все знала. Ніяких домовленостей про надання ним добровільної матеріальної допомоги з відповідачкою не було. Грошові кошти, які він перераховував останній- це частина виплат, пов`язаних з загибеллю сина.

Представник позивача- адвокат Пожидаєв В.О. також позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідачка отримала грошові кошти від позивача без достатньої правової підстави, оскільки між сторонами була усна домовленість, що ОСОБА_1 оформлює на себе грошову допомогу, пов`язану із загибеллю сина та перераховує 1/2 цих виплат ОСОБА_2 . Поведінка позивача свідчила про таку домовленість, оскільки останній одразу після отримання грошових коштів систематично протягом двох-трьох днів перераховував їх частину відповідачці. Проте, остання у подальшому цю усну домовленість «анулювала», скасувавши нотаріальну заяву про відмову від отримання грошової допомоги та звернулася з відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому ОСОБА_2 продовжувала отримувати від позивача частину отриманої ним грошової допомоги, у зв`язку з загибеллю сина. Ніякої домовленості між сторонами про перерахування значних сум коштів у якості добровільної матеріальної допомоги з боку позивача не було, оскільки на той час вони не підтримували ніяких відносин та були один одному зовсім чужими людьми, а ОСОБА_2 не надала доказів того, що потребувала такої допомоги і у таких значних сумах. Доводи сторони відповідача, що ці грошові кошти були подарунком також ніякими доказами, зокрема- письмовим договором дарування, не підтверджені. Крім того, у сторін існує спір щодо поділу майна.

Представник відповідача- адвокат Малофєєв А.І. просив відмовити у задоволенні позову, пояснив, що між сторонами був спір про поділ майна, який виник до подачі вказаного позову. Зазначив, що позовні вимоги не підтверджуються жодними доказами, а грошові кошти, які перераховував позивач ОСОБА_2 , є його добровільною ініціативою та не стосуються виплат у зв`язку з загибеллю їхнього сина. Ніяких усних домовленостей між сторонами щодо перерахування частини виплат не було.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 10). Шлюб між сторонами розірваний рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27.11.2023 року (а.с. 11).

ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 19.01.2023 року (а.с. 12).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 цього закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі- одноразова грошова допомога),- гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За приписами вказаної норми закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Відповідно до п.п. 1, 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, передбачених п.п. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», згідно з п. 2 якої сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» 07.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою на виплату одноразової грошової допомоги за свого загиблого сина військовослужбовця ОСОБА_3 .

Виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_3 протоколом № 16/168 від 26.01.2024р. призначено батьку загиблого в сумі 15000000,00 (п`ятнадцять мільйонів) грн. (а.с. 17).

Як зазначив ОСОБА_1 , між ним та відповідачкою існувала усна домовленість, що половину отриманих коштів у подальшому ним буде перераховано ОСОБА_2 як матері загиблого сина, а остання надасть до ІНФОРМАЦІЯ_8 нотаріально засвічену відмову від частки допомоги, що нею і було зроблено.

Факт відмови ОСОБА_2 від отримання одноразової грошової допомоги підтверджується листами ГУ соціальної статистики Міністерства оборони України (а.с. 15) та ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 16), у яких зазначено, що виплату одноразової грошово допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_3 протоколом № 16/168 від 26.01.2024р. призначено батьку загиблого в сумі 15000000 (п`ятнадцять мільйонів) грн. 00 коп. Мати ОСОБА_2 , надала нотаріально завірену відмову від частки одноразової грошової допомоги.

Також судом встановлено, що після отримання ОСОБА_1 виплат по одноразовій грошовій допомозі - останній системно, протягом кількох днів одразу перерахував частину отриманої суми ОСОБА_2 , що підтверджується довідками АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 20, 21). Загальний розмір перерахованих відповідачці грошових коштів склав1650000,00 грн.

26.04.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася ОСОБА_2 із заявою на виплату одноразової грошової допомоги за свого загиблого сина військовослужбовця ОСОБА_3 та нотаріально завіреною заявою про скасування раніше наданої заяви про відмову від частки одноразової грошової допомоги. У зв`язку з цим ІНФОРМАЦІЯ_4 до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.06.2024 № 981/9/1/8582 був надісланий висновок, щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час дії воєнного стану (а.с. 16).

Проте, на підставі звернення ОСОБА_2 , Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було прийняте рішення про призначення одноразової грошової допомоги: «21. Матері загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану молодшого сержанта ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), шо підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 19.01.2023 та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 11.10.2023 № 321/КЦ/8199- в розмірі 1/2 частини 15000000 грн., в сумі 7500000 (Сім мільйонів п`ятсот тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 216/168 від 20.09.2024 року (а.с. 19).

Згідно Витягу з протоколу засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сім № 21/зм від 20.09.2021 року, у зв`язку з уточненням кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги та виправленням описок прийняти такі рішення: 7. Згідно з пунктом 25 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі- Комісія) від 26.01.2024 № 16/168, одноразову грошову допомогу призначено батьку загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану молодшого сержанта ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 19.01.2023 та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 11.10.2023 № 321/КЦ/8199 в сумі 15000000 (П`ятнадцять мільйонів) грн. 00 коп.

У зв`язку зі зміною кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги (матір загиблого військовослужбовця відкликала раніше подану до Полтавського ОТЦКСП нотаріально засвідчену відмову від частки допомоги та звернулася із заявою на отримання допомоги до згаданого ОТЦКСП) пункт 25 протоколу засідання Комісії від 26.01.2024 № 16/168 викласти в такій редакції:

«25. Батьку загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану молодшого сержанта ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 19.01.2023 та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 11.10.2023 № 321/КЦ/8199- в розмірі 1/2 частини 15000000 грн., в сумі 7500000 (Сім мільйонів п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.» (а.с. 18).

Виплата проводилася відповідно до наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 .

18.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення грошових коштів, (а.с. 23-25, 26), які були останньою проігноровані.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стороною відповідача не надано доказів на спростування зазначених у позові обставин. Суд також не приймає до уваги доводи представника відповідачки, що ОСОБА_1 добровільно та безповоротно надавав матеріальну допомогу, яка не пов`язана з виплатами, призначеними у зв`язку з загибеллю сина, оскільки грошові перекази здійснювалися позивачем одразу після зарахування вказаних виплат та у період з 03.03.2024р. по 29.08.2024р.

З листа ІНФОРМАЦІЯ_6 № 981/1/175с від 16.01.2025 року вбачається, що 26.04.2024 року ОСОБА_2 звернулася з відповідною заявою про призначення їй виплат, у зв`язку з загибеллю сина. Згідно Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 216/168 від 20.09.2024 року, вказана заява була розглянута, а тому з вересня 2024 року ОСОБА_1 припинив перерахування частини отриманих ним виплат.

Отже, судом достовірно встановлено, що у період з 03.03.2024р. по 29.08.2024р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 1650000,00 грн. саме за рахунок отриманих позивачем виплат, призначених у зв`язку з загибеллю їх сина.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див. постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн. позивачем надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 06.01.2025 року (а.с. 29-30), опис виконаних робіт (а.с. 31), квитанція від 06.01.2025 року (а.с. 32).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання- суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання- суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги позивача задоволено у повному обсязі, то з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 15140,00 грн. (а.с. 2).

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 81, 254, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_3 , 1650000 (один мільйон шістсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_3 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн., 00 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т. О. Зуб