Справа № 404/1392/26
Номер провадження 2/404/567/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року місто Кропивницький

Суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького Людмила Дмитріївна Кулінка, розглянувши матеріали позовної заяви Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (місцезнаходження: 25009, місто Кропивницький, вулиця Соборна, будинок № 19а), до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,-

В С Т А Н О В И В:

Обласним комунальним виробничим підприємством «Дніпро-Кіровоград» подано позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальній сумі 7416,33 грн, з яких: основний борг в сумі 5988,66 грн за період з 01.12.2018 року по 31.12.2025 року (включно), 3 % річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 425,92 грн за період з 11.01.2024 року по 10.01.2025 року; інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1001,75 грн за період з січня 2024 року по червень 2025 року.

Частиною першою статті 30 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 провадження № 12-73гс20 висловила наступні правові позиції:

«7.15. Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини».

«7.16 Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стали застосовувавати це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи положення статті 181 Цивільного кодексу України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України ); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України ); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України ); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

«7.22. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору».

«7.23. Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 Цивільного процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 Цивільного процесуального кодексу України).

Позивач звернувся до суду з позовом стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення стосовно нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за правилами виключної підсудності.

Вищевказана адреса місцезнаходження нерухомого майна знаходиться поза межами підсудності Фортечного районного суду міста Кропивницького.

Відтак, керуючись пунктом 1 частини першої статті 31 Цивільного процесуального кодексу України, матеріали цивільної справи слід передати на розгляд Подільському районному суду міста Кропивницького, як суду виключна підсудність якого поширюється на вказане нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись частиною першою статті 30, пунктом 1 частини першої статті 31, частиною дев`ятою статті 187, статтею 260, пунктом 9 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Матеріали позовної заяви Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (місцезнаходження: 25009, місто Кропивницький, вулиця Соборна, будинок № 19а), до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, разом з доданими до неї документами передати за підсудністю на розгляд Подільському районному суду міста Кропивницького (місцезнаходження: 25006, місто Кропивницький, вулиця Велика Перспективна, будинок № 40).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 05.03.2026 року.

Суддя Фортечного районного

суду міста Кропивницького Людмила КУЛІНКА

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Л. Д. Кулінка