Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1016/26
Провадження №2/711/1307/26
У Х В А Л А

05 березня 2026 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, укладеного 07.07.2016, актовий запис № 504.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суддею встановлено, що заяву подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства.

Вимоги до позовної заяви передбачені ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Так, позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

До того ж, статтею 43 ЦПК України визначені права та обов`язки учасників справи. Зокрема, у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення. Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи. Суд, направляючи такому учаснику справи судові виклики і повідомлення, ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, зазначає у цих документах про обов`язок такої особи зареєструвати свій електронний кабінет та можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами (ч. 7 цієї статті).

Вивчивши подану позивачем позовну заяву, вбачається, що в ній позивачем зазначені відомості щодо відповідача - ОСОБА_2 , як такого, що проживав за останньою відомою адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим, за інформацією Єдиного державного демографічного реєстру від 20.02.2026 та Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 11.02.2026, яка отримана судом на виконання вимог ст. 187 ЦПК України, відомості щодо реєстрації місця проживання відповідача відсутні, зокрема і за вказаною позивачем адресою.

Крім того, на виконання ухвали суду від 13.02.2026, судом із Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби ДМС України отримана відповідь від 20.02.2026 про те, що громадянин Канади ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань оформлення (обміну) посвідки на постійне/тимчасове проживання до органів ДМС не звертався.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (ч. 2 ст. 28 ЦПК України).

Між тим, позивачем, незважаючи на норми національного законодавства щодо альтернативної підсудності справи про розірвання шлюбу, не надано підтверджень про те, що діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувають на її утриманні, проживають із нею за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , як і не зазначено про інші обставини, які б давали їй можливість звертатися до Придніпровського районного суду м. Черкаси з цим позовом, з огляду на норми ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

Частинами 9 та 10 статті 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Між тим, ні в позовній заяві, ні до позову позивачем не надані підтвердження стосовно останнього відомого місця проживання відповідача, що вказане у вступній частині позову, а також місця його роботи, місця знаходження майна відповідача чи відомого зареєстрованого місця проживання чи перебування останнього в Україні.

Суд звертає увагу на те, що позивачу слід керуватися положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», оскільки сам по собі факт перебування/проживання особи - позивача/відповідача за певною адресою без реєстрації у встановленому законом порядку свого місця проживання чи місця перебування не дає підстав вважати, що є дотриманими вимоги ЦПК України стосовно визначення підсудності справи.

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення статті 27 та статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності. Отже у нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Крім того, відповідно до ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та про наявність таких підстав суду стало відомо до відкриття провадження у справі.

Як передбачено ст. 76 цього Закону, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи- відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Виключна підсудність передбачена статтею 77 цього Закону.

У разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України (ч. 1 ст. 80 згаданого Закону).

Суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із сімейних відносин, враховуючи, що сімейні правовідносини з іноземним елементом пов`язані одразу з двома, а іноді й більше державами, і, відповідно, з двома або кількома правовими система, які часто по-різному врегульовують питання шлюбу і сім`ї (підстав та допустимості розірвання шлюбу тощо).

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

У справах з іноземним елементом можуть бути використані як докази будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються визначеними у ЦПК України засобами та регулюються Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 1965) і Конвенцією про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 1970).

Вирішуючи питання про підсудність цивільних справ з іноземним елементом, враховуються не лише норми внутрішньодержавного права, але й колізійні норми, які містяться в конвенціях і двосторонніх договорах України та інших держав про правову допомогу.

Відповідно до ЦПК правила про підсудність, передбачені в міжнародних договорах, мають пріоритет перед нормами внутрішнього права. Норми права про розмежування підсудності містяться переважно у двосторонніх договорах про правові відносини і правову допомогу у цивільних справах.

Також у міжнародних договорах про правову допомогу містяться спеціальні норми про підсудність окремих категорій справ, де передбачається застосування комбінованих критеріїв: громадянства, місця проживання сторін, місцезнаходження майна.

Також, звертається увага на чинність Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах Гаазької конференції з МПП від 15 листопада 1965 року, (приєднання 19 жовтня 2000 року, діє в Україні з 01 грудня 2001 року), Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18 березня 1970 року (приєднання 19 жовтня 2000 року, діє в Україні з 21 липня 2001 року), Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, що затверджена наказом МЮУ та ДСАУ 27 червня 2008 року № 1092/5/54.

У своїх додаткових поясненнях представник позивача ОСОБА_1 адвокат Єременко Г.Є. вказала, що наразі відповідач ОСОБА_2 проживає в Канаді. Між тим, не вказана адреса його проживання.

Як передбачено статтею 3 Конвенції 1965 року, орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом (стаття 5 Конвенції).

Відповідно до статті 12 Конвенції , вручення судових документів, отриманих від Договірної Держави, не потребує оплати або відшкодування зборів або витрат в зв`язку з врученням, здійсненим запитуваною Державою. Запитуючий орган сплачує або відшкодовує витрати, що виникли в зв`язку з: a) виконанням роботи судовим працівником або особою, компетентною відповідно до закону запитуваної Держави, b) використанням особливого способу вручення.

Дана Конвенція передбачає формуляри, зокрема і Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів.

Розділом VI. Особливості виконання Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, згаданої Інструкції №1092/5/54, визначено наступне:

6.1. У разі, якщо правова допомога запитується або надається на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (далі - Конвенція про вручення), застосовуються відповідні положення цієї Інструкції з урахуванням викладеного в пунктах 6.2-6.14 цієї Інструкції.

6.2. Доручення про вручення документів за кордоном на підставі Конвенції про вручення складається судом чи іншим заінтересованим компетентним органом України у формі прохання, яка установлена Конвенцією про вручення, згідно з додатком 10 до цієї Інструкції. Заповненню підлягають дві частини формуляра - "Прохання" і "Короткий виклад документа" - з урахуванням такого:

6.2.1. При заповненні частини "Прохання" необхідно обов`язково закреслювати будь-які пункти від "a" до "c", які не підлягають урахуванню під час виконання доручення.

6.2.2. Частина "Короткий виклад документа" призначена для вручення отримувачу разом з пакетом документів і має містити якомога детальнішу інформацію, у тому числі стосовно запитуючого органу і сторін у справі, уключаючи наявні контактні телефони.

Так, у формі прохання, яка установлена Конвенцією про вручення, згідно з додатком 10 до цієї Інструкції, наявна графа - «Запитуючий орган, що підписався нижче, має честь передати - у двох примірниках - перераховані нижче документи та відповідно до статті 5 зазначеної Конвенції просить забезпечити безвідкладне вручення одного примірника одержувачу», де обов`язково зазначаються дані про особу і адреса.

6.3. Відповідно до статті 7 Конвенції про вручення формуляр обов`язково складається французькою чи англійською мовою чи мовою запитуваної держави, а в разі заповнення українською мовою - обов`язково супроводжується перекладом на одну із зазначених мов.

6.4. Якщо виконання доручення про вручення документів в іноземній державі необхідно здійснити відповідно до пункту "b" частини першої статті 5 Конвенції про вручення, суд України зазначає спосіб вручення або робить відмітку з надісланням до відповідного доданого документа, де вказується опис способу вручення, про який просять.

6.5. Заповнений формуляр доручення і документи, що підлягають врученню, надсилаються у двох примірниках.

6.6. У разі, якщо документ підлягає врученню в іноземній державі відповідно до частини першої статті 5 Конвенції про вручення, він має бути складений або перекладений на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави.

6.7. Суд чи інший компетентний орган України надсилає доручення на підставі Конвенції про вручення до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою відповідно до статті 2 цієї Конвенції, напряму.

У разі потреби одержання інформації про стан виконання доручення суд України звертається до запитуваної держави безпосередньо. При цьому додається фотокопія заповненого судом України формуляра.

У разі якщо запитувана держава за вручення документів вимагає оплату, до пакета документів додається копія платіжного доручення (інформація про розмір оплати та реквізити для перерахування коштів розміщені на офіційному веб-сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права: www.hcch.net). Якщо держава, яка за вручення документів вимагає оплату, не висловила заперечень до статті 10 Конвенції про вручення, судові документи можуть бути надіслані особам, які перебувають на території такої держави, поштовими каналами.

Канада - Центральний орган та практична інформація (https://assets.hcch.net/docs/15b5f973-5121-49f0-8a73-9b44d02c7dc5.pdf):

Практична інформація: (Наступна інформація була надана відповідними державними органами або отримана з відповідей на анкети Конвенції про службу)
Органи, що здійснюють пересилання (ст. 3(1)):- Генеральний прокурор Канади - Генеральний прокурор, Міністерство Генерального прокурора або Міністр юстиції провінції чи території - Секретарі судів та їхні заступники для судового або судового округу - Заступник міністра юстиції Північно-Західних територій - Судді та шерифи - Місцеві реєстратори - Члени юридичних товариств усіх провінцій та територій - Члени Ради нотаріусів провінції Квебек (лише для несудових справ) - Податкова служба Квебеку
Способи вручення (ст. 5(1)):Офіційне вручення (ст. 5(1)(a)). У всіх провінціях і територіях Канади, за винятком провінції Квебек, термін «вручення» охоплює як вручення, так і «повідомлення». Для запитів на вручення або повідомлення, переданих до канадського центрального органу відповідно до статті 5(1)(a), вручення або повідомлення здійснюватиметься тими ж методами, що й для вручення або повідомлення судових документів для провадження в юрисдикції центрального органу. Звичайна процедура вручення в Канаді - це особисте вручення, яке здійснюється судовим доносчиком в Альберті, судовим консультантом у Квебеку, співробітником Міністерства Генерального прокурора в Онтаріо або шерифом чи заступником шерифа в іншій частині Канади особі або корпорації шляхом передачі копії документа особі або посадовій особі, директору чи агенту корпорації за місцем її ведення бізнесу. Повідомлення в Квебеку може бути здійснене шляхом надання оригіналу або засвідченої копії чи витягу з акта, документа чи повідомлення особі, яку потрібно повідомити, та отримання відповідної квитанції [XpressPost]. Центральні органи Канади розглядатимуть запити на вручення або повідомлення певним способом, запитаним заявником відповідно до пункту 5(1)(b), якщо такий спосіб не суперечить законодавству їхньої юрисдикції. Федеральний суд та Федеральний апеляційний суд : Правила федеральних судів, SOR/98-106. Альберта : Правила суду Альберти, Регламент Альтари 124/2010. Британська Колумбія : Цивільні правила Верховного Суду, Регламент Британської Колумбії 168/2009. Манітоба : Правила Суду Королівської лави, Регламент Ман. 553/88. Нью-Брансвік : Правила суду, NB Reg. 82-73. Ньюфаундленд і Лабрадор : Правила Верховного Суду, 1986, SNL 1986, c 42, Sch D. Північно-західні території : Правила Верховного суду Північно-західних територій, NWT Reg. 010-96. Нова Шотландія : Цивільно-процесуальні правила Нової Шотландії. Нунавут : Правила Верховного суду Північно-Західних територій, NWT Reg. 010-96. Онтаріо : Правила цивільного судочинства, RRO 1990, реєстр. 194. Острів Принца Едварда : Правила цивільного процесу. Квебек : Служба: Цивільний процесуальний кодекс, RSQ, розділ C-25.01. Саскачеван : Правила королевської лави. Юкон : Правила суду, YOIC 2009/65. Вручення певним способом (стаття 5 (1)(b)) Центральні органи Канади розглядатимуть запити про вручення документів певним способом, запитаним заявником відповідно до пункту 5(1)(b), якщо такий спосіб не суперечить законодавству їхньої юрисдикції. Неофіційне вручення (ст. 5(2)) Практика неофіційного вручення («par simple remise») судових або позасудових документів у Канаді не відома.
Вимоги до перекладу (ст. 5(3)):Як для офіційного вручення, так і для вручення певним способом вимоги до перекладу залежатимуть від відповідної провінції або території. Для Альберти, Британської Колумбії, Ньюфаундленду і Лабрадору, Нової Шотландії та Острова Принца Едварда всі документи повинні бути складені або перекладені англійською мовою. Для Манітоби, Північно-Західних територій, Нунавуту, Онтаріо та Саскачевану всі документи повинні бути складені або перекладені англійською або французькою мовами. Для Нью-Брансвіка та Юкону всі документи повинні бути складені або перекладені англійською або французькою мовами. Центральний орган Нью-Брансвіка або Юкону може залишити за собою право вимагати перекладу документів англійською або французькою мовами залежно від мови, яку розуміє адресат. Для Квебеку документи , що походять від походження , повинні бути складені французькою мовою або перекладені нею. У деяких випадках французький переклад «короткого змісту документа, що підлягає врученню», може бути достатнім за умови згоди одержувача. Центральний орган Квебеку може, на письмовий запит органу, що надсилає, дозволити вручення або повідомлення документів, складених англійською мовою або перекладених з іноземної мови на англійську мову, за умови підтвердження органом, що надсилає, що одержувач розуміє англійську мову. Одержувачі в Квебеку можуть заперечувати проти отримання документа та оскаржувати дійсність вручення або повідомлення, якщо вимоги щодо перекладу, що застосовуються в Квебеку, не дотримуються. Натисніть тут, щоб ознайомитися з усіма деклараціями, зробленими Канадою відповідно до Конвенції про службу.
Витрати, пов`язані з виконанням запиту на вручення (ст. 12):Вартість вручення становитиме 100 канадських доларів. У Квебеку вручення судовим приставом (huissier) коштує 100 доларів, а повідомлення є безкоштовним. Натисніть тут , щоб отримати доступ до списку всіх провінційних та територіальних центральних органів, призначених Канадою для отримання запитів на вручення документів у їхній юрисдикції. Натисніть тут , щоб отримати інформацію про способи оплати.
Час виконання запиту:Середній час виконання послуги становить: Альберта: 4 тижні Британська Колумбія: 3-6 тижнів Манітоба: 3-4 тижні Нью-Брансвік: 2-4 тижні Ньюфаундленд і Лабрадор: 4-6 тижнів Північно-Західні території: 3-6 тижнів Нова Шотландія: 2-4 тижні Нунавут: 4-6 тижнів Онтаріо: 4-6 тижнів Острів Принца Едварда: 2-3 тижні Квебек: 4 тижні Саскачеван: 2-4 тижні
Судові виконавці, посадові особи або інші компетентні особи (стаття 10(b)(c))Багато компаній, яких зазвичай називають «судовими посередниками», доставляють судові та позасудові документи за певну плату. Ці компанії перелічені в «Жовтих сторінках » у розділі «судові посередники». У провінції Квебек вручення має здійснюватися шерифом або членом Палати суддів Квебеку (Chambre des huissiers de justice du Quebec) . Chambre des huissiers de justice du Quebec 100, Alexis-Nihon, bur. 250 Montreal (Quebec) H4M 2N7 Телефон: +1 Безкоштовний номер: +1 Факс: +1 Електронна пошта: http://www.chjq.ca/
Заперечення та заяви (ст. 21(2)):Натисніть тут, щоб ознайомитися з усіма деклараціями, зробленими Канадою відповідно до Конвенції про службу.
Стаття 6:Окрім центральних органів, шерифи, заступники шерифів, субшерифи, клерк суду або їх/її заступники судового округу (за винятком Манітоби, де немає судових округів), в якому особі має бути вручено документ, або судові інспектори (лише в Квебеку) мають право заповнювати довідку про вручення.
Стаття 8(2):Без опозиції
Стаття 9(1):Центральні органи в Канаді, призначені відповідно до статей 2 та 18 Конвенції, компетентні отримувати запити про вручення, передані іноземним консулом у Канаді.
Стаття 10(а):Без опозиції
Стаття 10(b):Без опозиції
Стаття 10(c):Без опозиції
Стаття 15(2):Декларація про застосовність (див. декларації )
Стаття 16(3):Декларація про застосовність (див. декларації )
Канали, що не відповідають вимогам (двосторонні або багатосторонні угоди або внутрішнє законодавство, що дозволяє інші канали передачі) (статті 11, 19, 24 та 25) Застереження: Інформація може бути неповною або неактуальною - зверніться до відповідних органів, щоб перевірити цю інформацію.Щоб переглянути двосторонні договори щодо судового співробітництва у цивільних та комерційних справах, що діють для Канади, відвідайте веб-сайт http://www.accord-treaty.gc.ca/ у розділах «Двостороннє співробітництво» та «Судове співробітництво (цивільне та комерційне)».
Корисні посилання:Альберта: https://www.alberta.ca/office-of-sheriff-civil-enforcement.aspx Квебек: https://www.quebec.ca/gouvernement/ministere/justice (Ministere de la Justice | Gouvernement du Quebec (quebec.ca)) Саскачеван: www.sasklawcourts.ca www.qp.gov.sk.ca (для перегляду законодавства, нормативних актів, правил судочинства та судових форм Саскачевану)

Кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8 Загальної декларації прав людини). Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, ? за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (частина перша статті 26 Конституції України).

Обсяг цивільних процесуальних прав та обов`язків визначається нормами ЦПК України.

Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2 ст. 496 ЦПК України).

До цивільних процесуальних прав належить, зокрема, право на доступ до суду і засобів судового захисту, а також право на справедливий публічний розгляд у суді.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про міжнародне приватне право» процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Таким чином, задля забезпечення учасникам справи, зокрема і відповідачу, який є громадянином Канади, права на справедливий суд, а також з огляду на зазначені норми чинного (міжнародного) законодавства, - позивачу слід обгрунтувати підсудність даної цивільної справи Придніпровському районному суду м. Черкаси, виконати вимоги законодавства щодо участі у справі іноземного елемента, враховуючи, що відомості стосовно місця проживання відповідача, які вказані у вступній частині позову, не знайшли свого підтвердження. Якщо відповідач, як стверджує позивач, проживає у Канаді, то слід повідомити суду адресу його проживання задля виконання вимог національного та міжнародного законодавства. Крім того, слід зазначити, що суд не встановлює місце проживання учасника справи і не здійснює його розшук по такій категорії справ, а лише перевіряє обставини, які вказує позивач у позовній заяві.

Крім того, позивачем не виконані вимоги ст.ст. 43, 177 ЦПК України щодо направлення відповідачу позовної заяви з додатками за адресою його проживання, враховуючи, що не є підтвердженим місце проживання за адресою, що вказана у позовній заяві, а також враховуючи норми міжнародного законодавства. Також позивачем не була перевірена інформація, яка і не повідомлена суду, враховуючи положення ч.ч. 9, 10 ст. 28 ЦПК України.

Для застосування судом норм Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, позивачем не зазначені відомості щодо адреси особи (відповідача), якій слід вручити певні документи.

Крім того, позивачем у позовній заяві не зазначено про те, чи є справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у іншому юрисдикційному органі іноземної держави, враховуючи норми ст. 175 ЦПК України та ч. 2 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

На думку суду, помилковими є посилання представника позивача у письмових поясненнях від 01.03.2026 на ухвалу ВС від 14.02.2024 у справі № 990SCCV/15/24, оскільки цим рішенням суду вирішені інші процесуальні питання щодо визначення належного суду стосовно розгляду справи про розірвання шлюбу.

Також, не є аналогічними обставини у справі № 357/12676/18 (постанова ВС від 24.07.2020) із обставинами, що викладені у позовній заяві ОСОБА_1 , а саме її представником адвокатом Єременко Г.Є.

За таких підстав, позивачеві слід усунути зазначені недоліки та подати до суду позовну заяву з дотриманням всіх вказаних вимог закону. Без підтвердження вказаних обставин, суддя не може вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк на усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 4, 27, 28, 174-177, 185, 259-261, 497 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - залишити без руху.

Позивачеві необхідно усунути, вказані в мотивувальній частині ухвали недоліки, в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

У випадку неусунення вказаних недоліків позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 05 березня 2026 року.

Суддя: С. М. Позарецька