Справа № 369/3652/26
Провадження № 2/369/9934/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Лапченко О.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Семенчук Юлії Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

встановила:

в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Водночас представник позивача - адвокат Семенчук Ю.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser L300», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та передати його на відповідальне зберігання третій особі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_4 до вирішення спору по суті.

В обґрунтування вимог заяви представник позивача посилається на те, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Об`єктом поділу у даній справі є набутий в період перебування сторін у шлюбі за договором фінансового лізингу № 11572/10/21-Г від 04 жовтня 2021 року, укладеним на ім`я відповідача, транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser Premium 70th Anniversary (L300)», рік випуску: 2021, державний номер: НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , двигун: НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію: серія НОМЕР_6 , дата видачі: 09.10.2021 року, колір чорний.

У позивачки є обґрунтовані підстави вважати, що він може бути відчужений, знищений або пошкоджений відповідачем до закінчення розгляду справи, що об`єктивно унеможливить його подальший поділ та передачу на виконання рішення суду. Спірний транспортний засіб є рухомим майном, що за своєю природою дозволяє легко та швидко змінити його місцезнаходження або власника. Станом на день подання цієї заяви автомобіль переданий у фактичне володіння ОСОБА_2 , що підтверджується актом про передачу права власності та актом приймання-передачі транспортного засобу від 19.11.2024 року. При цьому перереєстрацію вказаного транспортного засобу на себе відповідач ще не здійснив. Водночас, враховуючи той факт, що договір лізингу був укладений на ім`я відповідача, всі лізингові платежі сплачені в повному обсязі, беручи до уваги відсутність у лізингодавця фінансових претензій до відповідача, є підстави припускати, що останній може у будь-який момент зареєструвати автомобіль на себе, оскільки має у своєму розпорядженні всі необхідні документи, та швидко продати його третій особі без відома та згоди позивачки. До того ж після виникнення спору між сторонами щодо поділу спільного майна відповідач неодноразово висловлював погрози щодо наміру вчинити дії, спрямовані на позбавлення позивачки можливості реалізувати її майнові права щодо спірного транспортного засобу, у тому числі шляхом його відчуження, приховування або пошкодження. На підтвердження того, що відповідач є особою, схильною до вчинення протиправних дій, представником позивача до заяви про забезпечення позову були додані копія повідомлення про підозру відповідачу у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ст. 336 КК України від 07.02.2025 року, копія обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, внесеному до ЄДРДР за № 0000101 від 20.08.2024 року, копія ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.04.2025 про застосування до відповідача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, копія постанови від 03.11.2025 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. У сукупності вказані обставини свідчать про наявність підвищеного ризику вчинення відповідачем дій, спрямованих на приховування, відчуження або знищення спірного майна, що у разі задоволення позовних вимог призведе до неможливості виконання судового рішення. За таких умов саме вжиття заходів забезпечення позову шляхом передачі спірного транспортного засобу на відповідальне зберігання третій не заінтересованій особі здатне належним чином гарантувати збереження об`єкта поділу та запобігти погіршенню його технічного стану, оскільки позбавляє відповідача фактичного контролю над транспортним засобом. Такий захід є співмірним із заявленими позовними вимогами, відповідає критерію розумності і адекватності та не суперечить вимогам чинного законодавства. Станом на сьогодні між сторонами існує не просто цивільно-правовий спір щодо поділу майна, а тривалий та гострий конфлікт, який супроводжується систематичним психологічним тиском з боку відповідача на позивачку. Зокрема, відповідач неодноразово висловлював на адресу позивачки погрози, принижував її честь і гідність, а також прямо вимагав від неї відмовитися від будь-яких претензій на спірний автомобіль. Позивачці стало відомо про факти вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження зазначеного автомобіля, у тому числі шляхом його пропонування третім особам, а також використання цього транспортного засобу як інструменту для вчинення протиправних дій, що мають ознаки шахрайства. Саме з метою приховування автомобіля та уникнення визнання його спільним майном, Відповідач після отримання усіх необхідних, для реєстрації на своє ім`я документів, протягом більш як півтора роки не здійснив його перереєстрацію, а відтак номінальним власником спірного автомобіля на сьогодні значиться ТОВ «Ульф - Фінанс», що дає можливість відповідачу без відома та всупереч волі позивачки розпорядитися автомобілем. Вказані обставини свідчать про реальну та безпосередню загрозу втрати спірного майна, його відчуження на користь третіх осіб або приховування, що у подальшому може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі. За таких обставин, залишення спірного автомобіля у фактичному володінні відповідача створює обґрунтований та реальний ризик його відчуження, пошкодження, знищення або приховування. Зокрема, враховуючи конфлікт між сторонами, агресивну поведінку відповідача, а також його зацікавленість у недопущенні поділу майна, існує висока ймовірність того, що відповідач може умисно здійснити дії, спрямовані на втрату автомобілем його цілісності та економічної цінності, у тому числі шляхом його розукомплектування або продажу по частинах, що фактично призведе до знищення предмета спору як індивідуально визначеного майна. Водночас, передача спірного автомобіля на зберігання самій позивачці також не забезпечить належного збереження предмета спору та не усуне існуючих ризиків його втрати чи протиправного заволодіння відповідачем. Відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство та бив позивачку саме з метою зломити її волю та бажання порушувати питання поділу майна через суд. За таких обставин існує обґрунтований ризик того, що у разі перебування автомобіля у володінні позивачки, відповідач може вчинити дії, спрямовані на протиправне заволодіння цим майном, його викрадення, пошкодження, розукомплектування або інше знищення його цілісності та економічної цінності. Позивачка зауважує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль на даний час є недостатнім, оскільки не вирішує мети забезпечення позову про визнання права власності Позивача на нього, не в повній мірі забезпечує збереження такого майна та може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення даних позовних вимог в майбутньому. Зазначені вище обставини вимагають вжиття таких додаткових заходів забезпечення позову як передача спірного майна на зберігання до інших осіб, яка не зацікавлена у певному результаті вирішення даного спору. З огляду на наведене, позивачка вважає, що належним, неупередженим та надійним зберігачем спірного майна може бути саме ОСОБА_4 . Зазначена особа заслуговує на довіру, що підтверджується його попередньою належною поведінкою, зокрема тим, що він виступив заставодавцем у кримінальному провадженні та вніс значну суму застави за відповідача у розмірі понад 600 000 грн., чим фактично підтвердив свою добросовісність, відповідальність та здатність виконувати покладені на нього зобов`язання. Крім того, ОСОБА_4 не є заінтересованою особою у даному спорі, не має жодної майнової вигоди від результату розгляду справи та, відповідно, здатний забезпечити належне, неупереджене та відповідальне зберігання спірного майна до моменту вирішення спору по суті.

Згідно з п. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зміст і форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, статтею 150 ЦПК імперативно встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, за рахунок якого пропонується забезпечити позов, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані письмові документи, вважає, що вимоги заявника щодо накладення арешту на автомобіль підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи 06.08.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 93.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.10.2025 року у справі № 369/10642/25, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

19 грудня 2025 року до Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію шлюбу внесені відомості про розірвання шлюбу, що підтверджується витягом №4 від 19.12.2025 року.

Під час перебування сторін у шлюбі на ім`я відповідача було укладено договір фінансового лізингу № 11572/10/21-Г від 04 жовтня 2021 року на придбання транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser Premium 70th Anniversary (L300)», рік випуску: 2021, державний номер: НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , двигун: НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію: серія НОМЕР_6 , дата видачі: 09.10.2021 року, колір чорний.

19.11.2024 року після повного виконання фінансових зобов`язань за вказаним договором, автомобіль був переданий у фактичне володіння ОСОБА_2 , що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу від 19.11.2024 року.

В цьому спорі позивач просить в порядку поділу майна подружжя визнати право особистої приватної власності на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser L300», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , як на неподільну річ.

А тому, враховуючи предмет позову та той факт, що відчуження може призвести до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, з урахуванням обставин, на які посилається позивач, приймаючи до уваги те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та направлені на захист прав позивача, суд вважає можливим вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на вказаний автомобіль.

При цьому суд не вважає за доцільне вживати такий захід забезпечення позову як передача на відповідальне зберігання третій особі - ОСОБА_4 спірного транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser Premium 70th Anniversary (L300)», рік випуску: 2021, виходячи з такого.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Згідно ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Натомість забезпечення позову шляхом передачі спірного автомобіля, який наразі належить відповідачу, третій особі фактично тотожний задоволенню позову та направлений на позбавлення відповідача права власності на автомобіль.

Разом з тим, суд зазначає, що арешт як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном.

Керуючись ст. 149-153, 157, 260, 261, 353-354 ЦПК України, суддя, -

встановила:

заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Семенчук Юлії Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Premium 70th Anniversary (L300)», рік випуску: 2021, державний номер: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , двигун: НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію: серія НОМЕР_6 , дата видачі: 09.10.2021 року, колір чорний, до набрання законної сили рішення суду по даній справі.

В решті заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя - О.М. Лапченко