справа № 757/9503/19-ц
провадження № 61-4589св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Петрова Є. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Пророка В. В.,
учасники справи:
відповідач - держава Україна в особі Міністерства юстиції України,
треті особи: Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону, Державна казначейська служба України,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, треті особи: Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону, Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Військової прокуратури Київського гарнізону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що держава Україна, діючи в особі Військової прокуратури Київського гарнізону, не забезпечила поновлення його житлових прав як військовослужбовця Національної гвардії України, що полягало, зокрема, в ухиленні від виконання обов`язку щодо організації та проведення ефективного розслідування, яке мало б привести до виявлення та притягнення до відповідальності службових осіб, винних у порушенні його житлових прав.
На захист зазначених прав було ухвалено постанову Франківського районного суду міста Львова від 22 травня 2007 року у справі № 2а-164/07 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2009 року у справі № 2/44.
Проте, на переконання позивача, невиконання вказаних судових рішень та відсутність належного реагування з боку державних органів призвели до завдання йому як матеріальної, так і моральної шкоди, зумовленої тривалим обмеженням права на ефективний засіб правового захисту.
Позивач вважав, що його сім`я як сім`я військовослужбовця, яка перебуває на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, а також як сім`я особи, звільненої з військової служби в запас, має право на отримання грошової компенсації за належне для отримання житло в місті Києві у розмірі 1 889 176,00 грн, що, на його думку, становить завдану йому майнову шкоду (збитки).
Розмір моральної шкоди, заподіяної перенесеними душевними стражданнями, які, за твердженням позивача, перебувають у причинному зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, він визначив, виходячи з установленого розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць, починаючи з дня відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4, у сумі 275 418,00 грн.
У зв`язку з наведеним позивач просив суд:
- визнати факт завдання йому моральної та матеріальної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності Військової прокуратури Київського гарнізону щодо невиконання обов`язку забезпечити проведення ретельного та ефективного розслідування, яке мало б призвести до виявлення та притягнення до відповідальності службових осіб, винних у порушенні його житлових прав, на захист яких ухвалено постанову Франківського районного суду міста Львова від 22 травня 2007 року у справі № 2а-164/07 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2009 року у справі № 2/44;
- стягнути з Державного бюджету України компенсацію за завдану йому моральну та матеріальну шкоду шляхом покладення на Державну казначейську службу України обов`язку перерахувати на банківський рахунок (р/р НОМЕР_1 , Головне управління по місту Києву та Київській області, МФО 322669) грошові кошти у загальному розмірі 2 164 594,00 грн.
03 грудня 2019 року позивач подав до суду першої інстанції позовну заяву до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, яка і стала предметом судового розгляду з наведеними вище вимогами та їх обґрунтуванням.
Печерський районний суд міста Києва ухвалою від 03 грудня 2019 року залучив до участі у справі Міністерство юстиції України як співвідповідача.
Печерський районний суд міста Києва ухвалою від 17 квітня 2024 року виключив з кола відповідачів Військову прокуратуру Київського гарнізону та Державну казначейську службу України, яких залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Печерський районний суд міста Києва рішенням від 10 червня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.
Київський апеляційний суд постановою від 27 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року змінив, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У решті рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року залишив без змін.

У справі встановлені такі обставини

З 2007 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, яка дислокується у АДРЕСА_1 .

Військова частина НОМЕР_2 визначила черговість позивача на квартирному обліку з 06 липня 1999 року на загальних підставах, а з 06 липня 2010 року - у списках осіб, які мають право на позачергове отримання житла, не врахувавши при цьому десять років його перебування на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_3 .

Вважаючи такі дії неправомірними, позивач звернувся зі скаргою до Військової прокуратури Київського гарнізону, а в подальшому - з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва. Постановою цього суду від 04 грудня 2007 року у справі № 2/44 бездіяльність Військової прокуратури Київського гарнізону визнано протиправною.

Додатковою постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2009 року у справі № 2/44, яка набрала законної сили 15 липня 2015 року після перегляду справи в касаційному порядку, Військову прокуратуру Київського гарнізону зобов`язано вжити заходів для поновлення порушених прав позивача у порядку, визначеному Законом України «Про прокуратуру».

На виконання зазначеної додаткової постанови 15 жовтня 2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва видав виконавчий лист у справі № 2/44. 18 квітня 2016 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі цього виконавчого листа відкрив виконавче провадження № НОМЕР_4.

У зв`язку з невиконанням судового рішення без поважних причин постановою державного виконавця від 24 квітня 2017 року до боржника застосовано штрафну санкцію у розмірі 5 100,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним, боржник звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, який рішенням від 26 жовтня 2017 року у справі № 826/6243/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року, відмовив у задоволенні позовних вимог Військової прокуратури Київського гарнізону.

27 березня 2018 року державний виконавець направив Військовій прокуратурі Київського гарнізону вимогу про надання інформації щодо стану виконання додаткової постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2009 року у справі № 2/44.

У відповідь на зазначену вимогу боржник надіслав лист від 04 квітня 2018 року, в якому повідомив, що за заявою ОСОБА_1 від 15 травня 2017 року щодо посадових осіб військової частини НОМЕР_2 прокуратура гарнізону внесла відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 КК України, а також 12 вересня 2017 року - за № 0000186 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.

Також у листі зазначено, що з метою постановки ОСОБА_1 на квартирний облік та вжиття відповідних заходів військовою частиною НОМЕР_2 прокуратура гарнізону направляла відповідні звернення. Згідно з наданою інформацією позивач перебуває на квартирному обліку з 06 липня 1999 року на загальних підставах та у списках на позачергове отримання житла з 11 серпня 2010 року.

Із постанови державного виконавця від 18 вересня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 вбачається, що підставою для його закінчення став лист Військової прокуратури Київського гарнізону від 04 квітня 2018 року № 10/3959, яким державного виконавця повідомлено про вжиття всіх можливих заходів щодо поновлення порушених прав ОСОБА_1 , передбачених Законом України «Про прокуратуру», на підтвердження чого надано відповідні матеріали. Виконання судового рішення здійснювалося у спосіб та порядку, визначених виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження», та було виконано боржником у межах його примусового виконання.

Водночас Окружний адміністративний суд міста Києва не погодився з такою позицією прокуратури та державного виконавця і у рішенні від 07 листопада 2018 року зазначив, що спір виник щодо незабезпечення житлових прав позивача під час перебування на квартирному обліку з 1989 року, як це встановлено рішенням Франківського районного суду міста Львова від 22 травня 2007 року, а не з 1999 року, як стверджувала військова частина НОМЕР_2 .

Додатковою постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2009 року у справі № 2/44 Військову прокуратуру Київського гарнізону було зобов`язано вжити заходів для поновлення порушених прав позивача саме у цьому обсязі та у порядку, визначеному Законом України «Про прокуратуру».

При цьому у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2007 року у справі № 2/44, якою задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність Військової прокуратури Київського гарнізону, наведено мотиви, обґрунтування та визначено алгоритм дій, які відповідач мав вчинити відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

З урахуванням наведеного Окружний адміністративний суд міста Києва, задовольняючи позов ОСОБА_1 рішенням від 07 листопада 2018 року у справі № 826/16567/18, дійшов висновку, що житлові права позивача, за захистом яких він звертався до суду з огляду на перебування на квартирному обліку з 1989 року, залишилися незахищеними боржником (том 1, а. с. 11-13).

Суди також з`ясували, що Військова прокуратура Київського гарнізону здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000102, розпочатому 15 травня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 357 та статтею 356 КК України.

У матеріалах справи містяться копії ухвал слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва, а саме:

- від 13 травня 2017 року та 27 грудня 2017 року, якими зобов`язано Військову прокуратуру Київського гарнізону внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (том 1, а. с. 14, 16);

- від 20 листопада 2017 року у справі № 757/65175/17-к, якою скасовано постанову слідчого від 24 липня 2017 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000102 (том 1, а. с. 15);

- від 15 лютого 2019 року у справі № 757/49823/18-к, якою скасовано постанову слідчого першого відділу Військової прокуратури Київського гарнізону від 23 травня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000102 та повернуто матеріали цього кримінального провадження до Військової прокуратури Київського гарнізону для продовження досудового розслідування (том 1, а. с. 17).

Крім того, 30 жовтня 2018 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 направив позивачу лист № 1/36-2084 про зняття його з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_2 (том 1, а. с. 19, 20).

Зі змісту зазначеного листа вбачається, що підставою для зняття позивача з квартирного обліку було ненадання ним усіх документів, необхідних для оновлення облікової справи.

Верховний Суд постановою від 11 лютого 2026 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна про відшкодування моральної шкоди скасував і ухвалив у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнув з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації майнової шкоди за рахунок держави Україна залишив без змін.

Відповідно до статті 420 ЦПК України суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України).

Під час касаційного перегляду судових рішень Верховний Суд установив обставини, які свідчать про системні порушення вимог законодавства у сфері забезпечення житлових прав військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас, а також про неналежне виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Під час розгляду справи встановлено, що питання визначення дати постановки позивача на квартирний облік, тривалості його перебування на такому обліку та обсягу житлових прав неодноразово були предметом судового розгляду. За результатами таких розглядів ухвалювалися судові рішення, які набрали законної сили та були обов`язковими до виконання. Водночас зазначені судові рішення протягом тривалого часу не виконувалися або виконувалися формально, без фактичного усунення порушень житлових прав позивача.

Зокрема, попри наявність судових рішень, якими встановлено обставини щодо перебування позивача на квартирному обліку з більш ранньої дати, військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України приймала рішення, які фактично нівелювали правові наслідки таких судових рішень, у тому числі шляхом визначення іншої дати перебування на обліку та зняття позивача з квартирного обліку з формальних підстав, без урахування преюдиційно встановлених судом обставин.

Крім того, матеріали справи свідчать про неналежне реагування органів прокуратури на виявлені порушення, а також про формальний підхід до виконання покладених на них законом повноважень, спрямованих на реальне поновлення порушених прав позивача. Така бездіяльність, у свою чергу, призвела до тривалого невиконання судових рішень та необхідності неодноразового звернення позивача до суду.

Зазначені дії та бездіяльність не відповідають вимогам Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про прокуратуру», а також принципу обов`язковості судових рішень, і свідчать про наявність системних недоліків у діяльності відповідних органів.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом належного реагування суду на порушення законності, а також на причини й умови, що їм сприяли, які були виявлені під час судового розгляду (зокрема, постанови від 07 лютого 2019 року у справі № 900/500/16, від 12 вересня 2024 року у справі № 990/162/23).

З огляду на викладене Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу командування військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на встановлені судом факти порушення житлових прав військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби в запас), зокрема щодо неврахування преюдиційно встановлених судовими рішеннями обставин, неправомірного визначення дати перебування на квартирному обліку та зняття особи з такого обліку з формальних підстав без реального усунення порушень житлових прав.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк у шість місяців з моменту отримання окремої ухвали.

Суд роз`яснює, що невиконання судового рішення, одним із видів якого є окрема ухвала, тягне за собою притягнення до відповідальності.

Керуючись статтями 262, 420 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Надіслати окрему ухвалу командуванню військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та Офісу Генерального прокурора для відома та відповідного реагування.

Зобов`язати відповідний орган військового управління вжити заходів для усунення виявлених порушень, забезпечити приведення рішень житлової (квартирної) комісії у відповідність вимогами законодавства та судових рішень, що набрали законної сили.

Звернути увагу Офісу Генерального прокурора на встановлені судом обставини щодо формального та неефективного реагування органів прокуратури на порушення житлових прав позивача і тривале невиконання судових рішень з метою проведення перевірки, надання правової оцінки діям (бездіяльності) відповідних посадових осіб та вжиття заходів прокурорського реагування в межах повноважень.

Зобов`язати повідомити Верховний Суд про результати розгляду цієї окремої ухвали та вжиті заходи протягом шести місяців з моменту її отримання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є. В. Петров
СуддіА. І. Грушицький
А. А. Калараш
І. В. Литвиненко
В. В. Пророк