Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1838/25 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 76 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Лугини О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 274/1838/25 за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Паламарчука Сергія Володимировича до Житомирської обласної дитячо-юнацької спортивної школи з ігрових видів спорту Житомирської обласної ради та Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення дій,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Паламарчука Сергія Володимировича на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В.В., у місті Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Паламарчук С.В. звернувся з даним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради № 28-к від 19 липня 2022 року про припинення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку з 19 липня 2022 року на час несення військової служби, як педагогічному працівнику;

зобов`язати Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час несення ним військової служби, як педагогічному працівнику у період з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року.

Позов мотивувався тим, що ОСОБА_1 працював на посаді тренера-викладача з хокею на траві в Обласній дитячо-юнацькій спортивній школі Житомирської обласної ради.

26 лютого 2022 року його було мобілізовано на службу до Збройних Сил України. Наказом Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради № 28-к від 19 липня 2022 року ОСОБА_1 було протиправно припинено нарахування та виплату середнього заробітку. На звернення позивача до Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації з метою досудового врегулювання питання отримано відповіді, суть яких зводиться до того, що ОСОБА_1 не є педагогічним працівником, проте ОСОБА_1 з цим не погоджується, так як він є педагогічним працівником.

Житомирська обласна дитячо-юнацька спортивна школа з ігрових видів спорту Житомирської обласної ради (за даними відкритих джерел з 28 квітня 2025 року змінила назву на Обласна дитячо-юнацька спортивна школа з хокею на траві Житомирської обласної ради) та Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, представник позивача просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Представник зазначає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, що посада ОСОБА_1 не віднесена до посади педагогічних працівників та не застосував норми спеціального законодавства, зокрема не врахував положення Закону України «Про позашкільну освіту» та Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, затверджене постановою КМУ від 05 листопада 2008 року №993.

Також вважає, що судом здійснено неналежний аналіз та неправильне застосування Постанови КМУ від 14 червня 2000 року № 963, а також безпідставно не враховано надані стороною позивача посилання на позитивну судову практику у подібних правовідносинах.

Крім того, судом першої інстанції не було належним чином враховано та надано оцінку такого доказу, як копія довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 8 від 31 січня 2025 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні представник позивача, який приймав участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити і надав пояснення. які відповідають доводам поданої скарги.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевий суд мотивував своє рішення тим, що посада тренера-викладача не входить до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 (у редакції, чинній на момент винесення наказу № 28-к від 19 липня 2022 року Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради).

Також суд виходив з того, що слово "тренер" у назві посади "тренер-викладач" не має суттєвого значення, і що мова йдеться саме про викладача, то за вказаним переліком посад не будь-яка посада викладача є посадою педагогічного працівника, а лише посади викладачів всіх спеціальностей вищого навчального закладу I і II рівня акредитації.

Обласна дитячо-юнацька спортивна школа з хокею на траві Житомирської обласної ради не є вищим навчальним закладом І або ІІ рівня акредитації, а є закладом фізичної культури і спорту, про що вказано у її листі від 26 лютого 2025 року № 19 та не спростовано ОСОБА_1 .

Більше того, за даними Реєстру суб`єктів освітньої діяльності (https://registry.edbo.gov.ua) у Житомирській області такий заклад вищої освіти як Обласна дитячо-юнацька спортивна школа з хокею на траві Житомирської обласної ради відсутній.

Таким чином, наказ Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради № 28-к від 19 липня 2022 року є законним, так як ця школа не є вищим навчальним закладом І або ІІ рівня акредитації, а тому будь-які посади викладачів у ній не є посадами педагогічних працівників.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Установлено, що з 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду тренера-викладача з хокею на траві, що підтверджується копією наказу Обласної дитячо-юнацької спортивної школи Житомирської обласної ради № 6-к від 01 серпня 2019 року (а.с.5).

Відповідно до копії листа № 19 від 26 лютого 2025 року Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради, ОСОБА_1 26 лютого 2022 року був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України (а.с.14).

Наказом відповідача № 28-к від 19 липня 2022 року припинено збереження середнього заробітку на період проходження військової служби ОСОБА_1 , тренера-викладача, з 19 липня 2022 року (а.с.9).

Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16 січня 2025 року № 15-РС ОСОБА_1 було звільнено з військової служби, про що зазначено у витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20 січня 2025 року № 20 (а.с.7).

У відповіді на адвокатський запит від 25 лютого 2025 року № 18/25 Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації повідомило, що, відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України, з урахування внесених змін з 19 липня 2024 року, роботодавець зобов`язаний на період військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігати місце роботи, посаду (а.с.13).

У повідомленні № 19 від 26 лютого 2025 року Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради зазначено, що 19 липня 2024 року після внесення змін до статті 119 Кодексу законів про працю України було виключено збереження заробітної плати працівникам на час військової служби під час мобілізації на особливий період і на підставі наказу № 28-к від 19 липня 2022 року Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради випалу середнього заробітку тренеру-викладачу було припинено.

Обласна дитячо-юнацька спортивна школи з хокею на траві Житомирської обласної ради є закладом фізичної культури згідно Закону України «Про фізичну культуру і спорт» (далі Закон № 3808-XII), ОСОБА_1 не є педагогічним працівником, так такої посади як тренер-викладач у Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 р. № 963, немає (а.с.14).

Згідно частини 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) (у редакції, чинній на момент винесення наказу № 28-к від 19 липня 2022 року) та до 18 травня 2024 року, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною 3 статті 119 КЗпП України, а також частиною 1 статті 53 і частиною 2 статті 57 Закону України «Про освіту» (далі Закон № 2145-VIII), частиною 2 статті 44, частиною 1 статті 54 і частиною 3 статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту» (далі Закон № 2745-VIII), частиною 2 статті 46 Закону України «Про вищу освіту» (далі Закон № 1556-VII).

Як передбачено частиною 3 статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Установлено, що 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яким було внесено зміни у частину 3 статі 119 КЗпП України, яка з 19 липня 2022 року до 18 травня 2024 року була викладена у такій редакції:

«за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону № 2011-XII».

Отже, з 19 липня 2022 року (з моменту набрання чинності Законом № 2352-ІХ) ця норма була змінена таким чином, що виплата середнього заробітку для такої категорії працівників більше не передбачалося у частині 3 статті 119 КЗпП.

Таким чином, законодавець залишив роботодавцю обов`язок лише зберігати місце роботи і посаду за працівником, який призваний на військову службу.

У частині 2 статті 57 Закону України «Про освіту» міститься спеціальна норма щодо положень частини 3 статті 119 КЗпП України, оскільки поширюється на педагогічних чи науково-педагогічних працівників.

Спеціальна норма (частина друга статті 57 Закону України «Про освіту») має перевагу над загальною (частина третя статті 199 КЗпП) нормою (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі загальна норма (частина третя статті 199 КЗпП) не скасовує спеціальної норми (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Тому за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками призваними на військову службу за призовом під час мобілізації зберігається попередній середній заробіток.

Дане узгоджується з висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року у справі № 718/209/23.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, частині 2 статті 57 Закону № 2145-VIII (у редакції, чинній на момент винесення наказу № 28-к від 19 липня 2022 року), який є спеціальним законом по відношенню до КЗпП України, а тому саме він підлягає застосуванню до 24 грудня 2023 року передбачалось, що у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Однак, посада тренера-викладача не входить до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 р. № 963 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто не є посадою педагогічних працівників.

Згідно вказаного переліку, не будь-яка посада викладача є посадою педагогічного працівника, а лише посади викладачів всіх спеціальностей вищого навчального закладу I і II рівня акредитації.

Обласна дитячо-юнацька спортивна школа з хокею на траві Житомирської обласної ради не є вищим навчальним закладом І або ІІ рівня акредитації, а є закладом фізичної культури і спорту, про що вказано у її листві № 19 від 26 лютого 2025 року.

Тренери-викладачі (напр., у спортивних школах) не відносяться до категорії педагогічних працівників, оскільки посада «тренер-викладач» відсутня в Переліку № 963, а отже, така роль не може автоматично отримувати статус педагогічного працівника на підставі цього документу.

З аналізу даної норми, можна дійти висновку, що само по собі найменування посади «тренер-викладач» не надає правових наслідків, притаманних педагогічним працівникам (наприклад, щодо оплати праці, стажу для пенсії чи професійної атестації) якщо воно не включене до офіційного Переліку.

Відповідно до даних з Реєстру суб`єктів освітньої діяльності (https://registry.edbo.gov.ua) у Житомирській області такий заклад вищої освіти як Обласна дитячо-юнацька спортивна школа з хокею на траві Житомирської обласної ради відсутній.

Таким чином, наказ № 28-к від 19 липня 2022 року є законним, так як ця школа не є вищим навчальним закладом І або ІІ рівня акредитації, а тому будь-які посади викладачів у ній не є посадами педагогічних працівників.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відмову у задоволенні позову в частині вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, а також у частині вимоги про нарахування та виплату середнього заробітку за час несення ОСОБА_1 військової служби, як педагогічному працівнику у період з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року, так як ця вимога є похідною.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Паламарчука Сергія Володимировича залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 05 березня 2026 року.