ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 191/5798/23

провадження № 61-12670св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого- Луспеника Д. Д.,

суддів:Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

третя особа- Служба у справах дітей Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Борисенко Алли Андріївни на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року у складі судді Окладнікової О. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 01 липня 2017 року між нею та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08 липня 2021 року у справі № 637/448/21.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Вказувала на те, що відносини між нею на відповідачем стали напруженими після того, як вона завагітніла трійнею, а фактично одразу після народження дітей відповідач покинув сім`ю та до цього часу жодного разу не спілкувався з дітьми.

Наразі вона з дітьми проживає у будинку своєї матері, а місце проживання відповідача їй невідоме.

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 22 листопада 2023 року, складеного Службою у справах дітей Шевченківської селищної ради Харківської області, вона здійснює догляд за дітьми за допомогою бабусі, батько дітей від їх народження участі у вихованні не бере.

Згідно з довідкою від 11 грудня 2023 року № 01-45/44, наданої закладом дошкільної освіти «Калинка», батьківські обов`язки з виховання дітей виконує їх мати.

Відповідно до листа від 12 грудня 2023 року № 691, наданого КНП «Шевченківський центр первинної медико-санітарної допомоги», доглядом та лікуванням дітей займається мати дітей, батько жодного разу лікувальний заклад не відвідував.

Зазначала, що з моменту народження дітей відповідач не надавав будь-якої матеріальної допомоги на їхнє утримання.

Відповідно до листа Салтівського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові № 137955 від 10 жовтня 2023 року, заборгованість відповідача за аліментами складає 176 516,34 грн. Лише після вжиття державним виконавцем заходів з примусового стягнення боргу та накладання на відповідача максимальних обмежень борг був сплачений.

Зазначала, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1 073,60 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2025 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сулик Р. А. залишено без задоволення. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно трьох дітей, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахувавши висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, а також те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дітьми, дійшов висновку про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У жовтні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Борисенко А. А. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, щосуди попередніх інстанцій не взяли до уваги доводи відповідача про наявність систематичних перешкод з боку матері дітей у спілкуванні з ними. Ці перешкоди унеможливлювали контакт з дітьми навіть за допомогою сучасних засобів комунікації і відсутність такого спілкування була не наслідком небажання відповідача, а об`єктивним результатом протиправної поведінки одного з батьків.

Посилання на відсутність доказів звернення відповідача до правоохоронних органів чи органів опіки та піклування з приводу таких перешкод не може розцінюватися як підтвердження того, що перешкоди відсутні.

Посилання судів на те, що подані фіскальні чеки не підтверджують придбання лікарських засобів саме для дітей та їх матері, не можуть бути підставою для відхилення цих доказів.

Суди не врахували, що сам по собі факт тимчасової несплати аліментів або періодичної відсутності безпосереднього спілкування з дітьми не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав.

Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що відсутність контакту чи фінансової допомоги може була зумовлена об`єктивними обставинами, у тому числі протиправними діями матері та тимчасовим скрутним фінансовим станом батька, а тому суд повинен був перевірити причини такої поведінки та оцінювати їх у комплексі з усіма матеріалами справи.

Окрім того, перебування батька на тимчасово окупованій території є об`єктивною причиною, яка ускладнює спілкування з дітьми та участь у їхньому вихованні.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Поданих доказів у сукупності недостатньо для застосування саме позбавлення батьківських прав відповідача.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливуна осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Відповідач бажає виправити допущені помилки у минулому, налагодити відносини з дітьми та забезпечувати їх виховання і розвиток. Він не бажає втрачати емоційний та правовий зв`язок зі своїми дітьми і зацікавлений у тому, щоб брати участь у їхньому житті, вихованні та забезпеченні.

Підставами касаційного судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) та у постановах Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19), від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19 (провадження № 61-13706св20), від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20), від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), від 17 січня 2024 року у справі № 711/2287/21 (провадження № 61-8054св23), від 10 квітня 2024 року у справі № 686/3568/22 (провадження № 61-14607св23), від 08 травня 2024 року у справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23) та інші; суд не дослідив зібрані у справі докази.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Савін О. С. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що позивачка довела факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, виховання, підготовку до самостійного життя з моменту їх народження.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач намагався спілкуватись з дітьми, але нібито існували обставини, які йому заважали це зробити. Відповідач не надав доказів того, що позивачка заважала йому спілкуватись з дітьми. Натомість матеріали справи свідчать, що позивач намагався шляхом подання позову до суду виключити інформацію про себе як батька з актових записів про народження дітей.

Посилання у касаційній скарзі на те, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території, що ускладнює спілкування з дітьми та участь у їхньому вихованні, є безпідставним, оскільки відповідно до інформації Державної прикордонної служби України, яка була надана на адресу Салтівського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , покинув територію України 16 листопада 2023 року. Тобто до 16 листопада 2023 року відповідач перебував на підконтрольній території України та мав можливість сплачувати аліменти та спілкуватись з дітьми.

Крім того, у провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 643/9289/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. 11 травня 2025 року на адресу суду був наданий відзив відповідача на позовну заяву, в якому зазначено, що станом на початок збройної агресії (тобто станом на лютий 2022 року) ОСОБА_2 проживав на території Харківської області та займався підприємницькою діяльністю, був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Також ОСОБА_2 у вказаному відзиві зазначав, що лише тимчасово залишав своє місце проживання.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 жовтня 2025 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_7 Луспеник Д. Д .

Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У листопаді 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2025 року, в зв`язку з відставкою судді ОСОБА_7 , призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2025 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2026 року справу призначено до розглядуколегією у складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 липня 2017 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08 липня 2021 року у справі № 637/448/21. Після розірвання шлюбу ОСОБА_10 повернуто дошлюбне прізвище - « ОСОБА_11 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу №1332 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого 11 грудня 2023 року начальником відділу ЦНАП Шевченківської селищної ради.

Відповідно до листа Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10 жовтня 2023 року за № 137955, згідно з даними АСПВ встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання судового наказу № 637/449/21, виданого 31 травня 2021 року Шевченківським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 11 травня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з довідкою від 11 грудня 2023 року № 01-45/44, виданою директором ЗДО «Калинка», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виховуються у середній групі «Соняшник» Шевченківського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Калинка» Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області з 01 вересня 2023 року. На цей час освітній процес у закладі дошкільної освіти організовано у дистанційній формі. Зі слів вихователів групи батьківські обов`язки, пов`язані з вихованням дітей (відвідування онлайн-занять, здійснення зворотного зв`язку та інше), здійснює мати ОСОБА_1 .

Відповідно до листа КНП «Шевченківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Шевченківської селищної ради від 12 грудня 2023 року № 691, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться на обліку у лікаря-педіатра ОСОБА_12 . Доглядом, вихованням, лікуванням, відвідуванням лікаря перед проведенням профілактичних щеплень займається тільки мати дітей ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 жодного разу не відвідував заклад.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 22 листопада 2023 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та має на утриманні трьох дітей, які постійно проживають разом із матір`ю. Під час обстеження встановлено, що мати дітей ОСОБА_1 здійснює догляд за дітьми сама за допомогою бабусі дітей ОСОБА_13 . Батько дітей від їх народження участі у вихованні дітей не бере, не цікавиться їхнім життям і здоров`ям.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області від 26 грудня 2023 року, орган опіки та піклування селищної військової адміністрації вважає можливим надати висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У січні 2022 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актових записів про народження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2024 року у справі № 637/20/22 позов ОСОБА_2 залишено без розгляду за заявою представника позивача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Борисенко А. А. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікована Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка як підставу для позбавлення батьківських прав зазначала пункт 2 частини першої статті 164 СК України, тобто ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

У справі, що переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що батько дітей з моменту їхнього народження ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних та обґрунтованих причин в повній мірі самоусунувся від належного виконання своїх батьківських обов`язків. Протягом тривалого часу, враховуючи вік дітей, не бере участі у житті дітей, не підтримує з ними контакту, що підтверджує відсутність між батьком та дітьми будь-якого емоційного чи духовного зв`язку.

Водночас, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач не навів аргументів та не надав доказів виконання ним батьківських щодо дітей.

Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей.

Верховний Суд керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітніх дітей:ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відповідач упродовж тривалого періоду не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїми обов`язками.

Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 звертав увагу, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.

Також у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 Верховний Суд вказав, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже має законну мету, і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, виходив із того, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування про неї, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позову.

Посилання відповідача на те, що в нього були перешкоди у спілкуванні з дітьми, належними доказами не доведені.

Таким чином, при вирішенні спору у цій справі суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням найкращих інтересів дітей, дійшли правильного висновку про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками з виховання дітей, а тому наявні виключні обставини для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин між дітьми та батьком, що є найважливішою складовою поняття «сімейне життя», протягом більш ніж шести років, що передували прийняттю судами попередніх інстанцій рішень у цій справі, відсутні підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між батьком і дітьми негативно вплинуло на ці відносини.

Отже, позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не суперечить інтересам дітей, враховуючи відсутність батька в їхньому житті та невиконання ним батьківських обов`язків.

Верховний Суд зазначає, що за обставин цієї справи позбавлення відповідача батьківських прав здійснено згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дітей, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але з урахуванням обставин цієї справи, а саме: довготривалого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками (з моменту народження трьох дітей (трійні) батько не виконував своїх батьківських обов`язків), відсутності будь-яких доказів участі батька у житті дітей, а також відсутності об`єктивних причин, що перешкоджали відповідачу виконувати свої обов`язки щодо дітей, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про наявність виключних обставин для застосування крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки - позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, виходили з якнайкращих інтересів дітей, оскільки обставини ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків знайшли своє підтвердження.

Верховний Суд зазначає, що відповідач, з урахуванням положень частини першої статті 169 СК України, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у випадку зміни обставин, що слугували підставою для позбавлення його батьківських прав.

Висновки Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не спростовують правильних висновків судів по суті вирішення розглядуваного спору з урахуванням встановлених обставин.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

Посилання у касаційній скарзі на те, що матір дітей перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дітьми, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних обставин. Відповідач таких доказів не подав, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги спрямовані на доведення необхідності переоцінити докази у тому контексті, який, на думку відповідача, свідчить про необґрунтованість позовних вимог, тобто стосуються переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій всебічно, повно та об`єктивно надали оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Борисенко Алли Андріївни залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк