КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2829/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року місто Київ

справа №366/891/25

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 14 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мовчана В.В., повний текст рішення складено 19 серпня 2025року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року позивач звернулася до Іванківського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 3500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі заяви в суд та до досягнення дітьми повноліття.

В мотивування вимог посилалася на те, що між нею та відповідачем 03 вересня 2011 року було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають разом з позивачем.

Вказувала, що діти постійно потребують нормального харчування, одягу, витрат на розвиток особистих здібностей, лікування та оздоровлення і це не всі потреби, які виникають в процесі життя. Тобто, для задоволення всіх потреб необхідні значні кошти і позивач не здатна в повній мірі їх забезпечити.

Зазначала, що угоди про сплату аліментів у добровільному порядку сторонами не досягнуто.

Зазначала, що відповідач офіційно працевлаштований, тримає пасіку, яка приносить йому окремий дохід. Також відповідач робить ремонти на замовлення, що теж приносить йому дохід.

Вказувала, що стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати своїх неповнолітніх дітей. Інших дітей у відповідача немає.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 14 серпня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03 квітня 2025 року, і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення скасувати та прийняти нове, яким зменшити розмір аліментів до 1300 грн. на кожну дитину на місяць, але не менш прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд частково задовольняючи позов і стягуючи з відповідача аліменти у фіксованому розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, не врахував наявні в матеріалах справи докази доходів та матеріального становища відповідача.

Вказував, що враховуючи дохід і суму присуджених аліментів з урахуванням максимально можливого відсотку стягнення аліментів відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» (70% від заробітної плати) розмір аліментів присуджених судом є таким що не відповідає закону.

Зазначав, що суд не дав належної оцінки стану здоров`я відповідача підтвердженого медичною випискою і довідці з роботи, що відповідач саме за станом здоров`я працює пів дня (інсульт, часткова втрата зору і потрібна операція на правому коліні).

Посилався на те, що виходячи з розміру доходів відповідача, вважає обґрунтованим і справедливим буде встановлення розміру аліментів на рівні 1300 грн. на кожну дитину на місяць але не менш прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 2500 грн. на кожного, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення аліментів саме у вказаному розмірі.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб.

Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають з позивачем та перебувають на її утриманні.

Відповідно до акту про фактичне місце проживання особи від 01 квітня 2025 року ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Статтею 51 Конституції України тастаттею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.

Згідно з ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що діти знаходяться на її утриманні, а відповідач, маючи постійний заробіток, не надає їй допомогу на утримання дітей.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказував на те, що він не має можливості сплачувати аліменти в сумі заявленій в позові, а саме 3500 грн. на утримання кожної дитини щомісяця, тому що не має такого доходу. Його щомісячний дохід становить в середньому 2481 грн. на місяць, оскільки він працює на не повний робочий день тому що стан здоров`я не дає змоги працювати повноцінно. Зазначав, що останніми роками він хворіє та має серйозні проблеми зі здоров`ям, про що свідчить медична виписка від сімейного лікаря, в якій вказано про перенесений ним мікроінсульт в 2018 році, про його наслідки та про наскрізне поранення ока, внаслідок чого в нього є часткова втрата зору і він потребує медичної допомоги лікаря окуліста. Посилався на те, що він переніс оперативне втручання щодо пошкодження меніску лівого колінного суглоба та ще потребую повторного оперативного втручання щодо цієї проблеми.

Згідно довідки про доходи, яка видана Поліською районною громадською організацією мисливців і рибалок «Поліський край» від 19 квітня 2025 року, ОСОБА_1 працює у вказаній організації за сумісництвом на посаді єгеря та його заробітна плата у місяць становить 2481 грн.

Доказів отримання відповідачем інших доходів матеріали справи не містять.

Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 від 17 квітня 2025 року, останній в 2018 році переніс мікроінсульт; з 05 січня 2018 року по 15 січня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні з діагнозом: наскрізне поранення правого ока, часткове відшарування сітківки, постравматична катаракта правого ока, афакія правого ока; 21 березня 2016 року - пошкодження меніску лівого колінного суглоба.

З Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 10 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить: земельна ділянка площею 0,5269 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 0,15 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстровано житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач вказуючи на те, що відповідач має постійний заробіток та може сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 3500 грн. на кожну дитину, доказів на підтвердження вказаних обставин не надала, як і не надала доказів про свої доходи, оскільки при визначенні розміру аліментів враховується дохід обох сторін на час розгляду справи.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі діти сторін проживають разом з матір`ю, так як ОСОБА_1 є їх батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов'язку не було досягнуто, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про те, що ОСОБА_1 повинен сплачувати аліменти на утримання дітей не в повній мірі врахував матеріальне становище платника аліментів, розмір його доходів та стан здоров`я, а тому дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дітей по 2500 грн. на кожного.

Визнаючи розмір аліментних зобов`язань, колегія суддів враховує вимоги ст.182 СК України та вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі 2500 грн. на кожну дитину є завищеним, оскільки матеріали справи не місять доказів достатності (наявності) у відповідача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити суму аліментів саме у такому розмірі. Також колегія суддів враховує стан здоров`я відповідача.

Станом на час перегляду справи в суді апеляційної інстанції 50% прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 1756 грн.

Таким чином, враховуючи викладене вище, мінімальногорекомендованийрозмір аліментів на одну дитину, визначеного законодавством, керуючись інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення та враховуючи те, що обоє з батьків повинні приймати участь у вихованні та утриманні дітей, колегія суддів, вважає вірним зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_3 аліментів на кожну дитину з 2500 грн. до 1800 грн.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення суми аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 14 серпня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінити, зменшити суму стягнутих щомісячних аліментів на дітей з 2500 грн. на 1800 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03 квітня 2025 року, і до досягнення кожною дитиною повноліття, які підлягають індексації відповідно до закону.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: