Провадження №8/127/9/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого- судді Березовської О. А.,

за участі секретаря судового засідання Схабовської І. М.,

представника стягувача адвоката Торчинської О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниця в режимі відеоконференцзв`язку заяву боржника ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2025 у справі №127/19314/ 25 за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

24.07.2025 до суду з вище зазначеною заявою звернувся боржник ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 07.08.2025 заява боржника ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу була залишена без руху.

14.08.2025 на адресу суду надійшла заява від боржника про усунення недоліків у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу та надано заяву, викладену у новій редакції, сплачено судовий збір. В заяві боржник просить скасувати судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2025 у справі №127/19314/25 та відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2 у зв`язку з наявністю спору між сторонами.

Боржник посилається на те, що ще до подання заяви про видачу судового наказу стягувач двічі зверталася до Вінницького міського суду Вінницької області з аналогічними вимогами про стягнення аліментів у наказному провадженні. За результатами розгляду цих звернень суд двічі постановив ухвали від 22.05.2025 та від 18.06.2025 про відмову у видачі судового наказу в зв`язку наявністю спору між сторонами про розмір і порядок сплати аліментів, що виключає можливість застосування наказного провадження відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Як нововиявлену обставину ОСОБА_1 вказує те, що хоча йому були відомі факти існування зазначених ухвал, лише після ознайомлення зі змістом судового наказу від 18.07.2025 та його мотивами йому стало відомо, що суд під час винесення наказу взагалі не врахував ці попередні процесуальні рішення. Тобто нововиявленою обставиною є факт ігнорування судом уже встановленого факту наявності спору між сторонами, що прямо забороняє наказне провадження. Ця обставина існувала на момент розгляду заяви про видачу наказу (ухвали про відмову вже були прийняті і набрали законної сили), не була врахована судом при ухваленні рішення та стала йому відома як процесуальна помилка суду лише після отримання тексту судового наказу.

На думку боржника, факт наявності спору між сторонами та попередніх відмов у видачі наказу унеможливлює розгляд заяви у наказному провадженні. Це підтверджує практика Верховного Суду, зокрема постанова від 02.05.2024 у справі №337/2451/23, де зазначено, що для видачі судового наказу вимога має бути безспірною, а при встановленні спору справа підлягає розгляду у позовному провадженні. Оскільки судовий наказ від 18.07.2025 було винесено за наявності обставин, які прямо виключали наказне провадження, і ці обставини не були враховані судом, наявні підстави для його скасування за нововиявленими обставинами.

Ухвалою суду від 22.08.2025 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд вище зазначеного судового наказу за нововиявленими обставинами.

19.09.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Торчинської О. В. про вступ у справу як представника.

17.10.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від імені адвоката Торчинської О. В. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, призначеному на 22.10.2025 о 09-15 в режимі відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 20.10.2025постановлено відмовити у задоволенні заяви адвоката Торчинської О. В. про участь в судовому засіданні, призначеному 22.10.2025 о 09-15, в режимі відеоконференцзв`язку в зв`язку з із відсутністю вільних майданчиків для бронювання проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку.

21.10.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Торчинської О. В. про відкладення судового засідання, призначеного на 22.10.2025 о 09-15, яка була судом задоволена.

23.10.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від імені адвоката Торчинської О. В. надійшла заява про розгляд справи в режимі відеоконференції, в якій вона просить суд про забезпечення проведення розгляду справи № 127/19314/25, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 28.10.2025постановлено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції.

В судове засідання, призначене на 24.11.2025 о 16-10 заявник ОСОБА_1 не з`явився, в зв`язку з чим судове засіданні було відкладено на 22.01.2026 о14-00.

21.01.2026 на електронну адресу суду надійшла заява від боржника ОСОБА_1 (без КЕП), в якій він зазначає, що є військовослужбовцем та виконує бойові завдання, тому не має змоги особисто бути присутнім на судовому засіданні, просить задовольнити його вимоги у повному обсязі, оскільки жодних порушень, на його думку, прав дитини немає.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Торчинська О. В. не заперечувала щодо розгляду заяви у відсутність ОСОБА_1 .

Суд постановив ухвалу з занесенням до протоколу судового засідання про розгляд справи у відсутність заявника ОСОБА_1 .

Представник стягувача - адвокат Торчинська О. В. в судовому засіданні заперечувала щодо перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, оскільки обставини зазначені боржником в заяві не є нововиявленими. З приводу ухвал про відмову у видачі судового наказу, які були двічі постановленні судом, вказала, що вони були постановленні з інших підстав, а не з підстави наявності спору. Перша ухвала була постановлена в зв`язку з тим, що стягувачем не було надано довідку, що дитина проживає разом з нею, другий раз не дотримано порядок подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі.

Вважає, що посилання ОСОБА_1 на п. 4 ч. 1 ст. 164 ЦПК України, є безпідставним, бо ОСОБА_1 плутає поняття оспорювання батьківства та спір між батьками щодо розміру аліментів. Заявник ОСОБА_2 хоче щоб аліменти стягувалися за рішенням суду, сплачувались регулярно та в розмірі, встановленому законом. Сплачені ОСОБА_1 кошти на утримання дитини можуть бути враховані ДВС, відповідно до поданих боржником квитанцій для перерахунку заборгованості. Однак частина з наданих суду письмових доказів підтверджують повернення боргу ОСОБА_1 батьку ОСОБА_2 , з них не вбачається, що це аліменти, відсутнє відповідне призначення платежу.

Представник ОСОБА_2 зазначає, що будь-які докази, що свідчать про наявність нововиявлених обставин в матеріалах справи відсутні, а отже відсутні підстави для скасування судового наказу та для відмови у його видачі; просить відмовити в задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2025 у справі №127/19314/ 25 за нововиявленими обставинами.

Суд, заслухавши пояснення представника стягувача, вивчивши доводи заяви про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

20.06.2025 ОСОБА_2 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника (а. с. 1-3).

Стягувач ОСОБА_2 відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується батьківство боржника (а. с. 7).

Відповідно до акту №01/25 від 02.06.2025 про фактичне проживання громадян, які мешкають у кв. АДРЕСА_2 , що є об`єктом права власності громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 2/3, складеного членами комісії: головою ОСББ «Артинова 29» ОСОБА_6 , власником кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , власником кв. АДРЕСА_4 ОСОБА_8 та власником кв. АДРЕСА_5 ОСОБА_9 про те, що під час обстеження житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2 , власниками якої є ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , встановлено, що в квартирі фактично проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 як орендарі з 29.04.2025. Акт про фактичне проживання видати заявниці ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру Вінницької міської територіальної громади боржник ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 31).

Вінницьким міським судом Вінницької області за заявою ОСОБА_2 виданий судовий наказ №127/19314/25 від 18.07.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.06.2025 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.32).

Судовий наказ та заява про його видачу судом було направлено боржнику ОСОБА_1 18.07.2025 та роз`яснено, що суд не вбачає підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених ст. 165 ЦПК України (а.с.33).

Боржник ОСОБА_1 має статус військовослужбовця та займає посаду ординатора передового хірургічного відділення ВМКЦ ЦР, що підтверджується копією посвідчення офіцера (а. с. 20).

З посвідчення серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій (а. с. 21).

Боржником ОСОБА_1 надано скріншот, з якого вбачається перерахування коштів ОСОБА_14 в таких сумах: 1 травня 5 025, 13 грн, 14 квітня 10 000, 00 грн та 10 000, 00 грн, 6 квітня 18 550, 00 грн, 2 квітня 10 050, 00 грн, 13 березня 20 000, 00 грн. З електронного доказу не вбачається ким було здійснено перерахування коштів, відсутнє призначення платежу та повна дата його здійснення (а.с.22).

Відповідно до наданих боржником ОСОБА_1 платіжних інструкцій від 05.06.2025, 05.07.2025 ним здійснено перекази коштів по 5 025, 13 грн ОСОБА_2 ; призначення переказу переказ власних коштів. Аліменти (а.с.23, 54).

Відповідно до положень ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

У відповідності до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2024 (справа № 464/2277/23 (провадження № 61-1569св24)), нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

За змістом наведених норм права необхідними умовами для визнання обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України нововиявленими є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Як нововиявлені обставини для перегляду судового наказу №127/19314/25 від 18.07.2025, боржник ОСОБА_1 зазначає одержання ним після ознайомлення з судовим наказом від 18.07.2025 інформації про неврахування під час постановлення судом судового наказу ухвал суду від 22.05.2025 у справі №127/13214/25 та від 18.06.2025 у справі №127/17395/25, якими, на думку боржника, відмовлено стягувачу у видачі судового наказу на підставі встановлення судом спору між сторонами про розмір і порядок сплати аліментів.

Як вбачається з копій ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2025 у справі №127/13214/25 та від 18.06.2025 у справі №127/17395/25 стягувачка ОСОБА_2 двічі зверталася до суду з заявами про видачу судового наказу про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_1 , однак їй було відмовлено у видачі судового наказу, оскільки заяви не відповідали вимогам ст. 163 ЦПК України. В першому випадку до заяви не було додано доказу про те, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого заявниця просить стягнути аліменти проживає з нею та знаходиться саме на її утриманні, у другому випадку заява про видачу судового наказу надійшла на електронну адресу суду без накладення кваліфікованого електронного підпису заявника та поза межами функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (або її окремих підсистем), вона не відповідала вимогам до форми подання документа. В обох ухвалах заявнику було роз`яснено право повторного звернення до суду з такою самою заявою в порядку, встановленому положеннями ЦПК України (а.с.24, 26-28).

Відповідно до частини 1, 2 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Ч. 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, суд зазначає, що судом встановлено, що станом на час подачі заяви про видачу судового наказу малолітній ОСОБА_3 проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 , а отже стягувач мала право звертатися до суду з заявою про видачу судового наказу, що передбачено вище зазначеними нормами ЦПК України та СК України.

Боржник як нововиявлену обставину, яка, на його думку, є підставою для скасування судового наказу вказує постановлення Вінницьким міським судом Вінницької області до видачі оспорюваного судового наказу двох ухвал, якими відмовлено стягувачу у видачі судового наказу з підстав наявності спору між стягувачем та боржником про порядок і розмір аліментів, які не були враховані судом при видачі судового наказу, але як встановлено судом твердження боржника не відповідають змісту вище зазначених ухвал, бо стягувачу ОСОБА_2 було відмовлено у видачі судового наказу у зв`язку з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України при подачі заяви про видачу судового наказу.

Надаючи оцінку обставині, яку боржник, вважає нововиявленою, суд зазначає, що аналіз вище зазначених норм ЦПК України свідчить, що судове рішення не може бути переглянуте у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені ч. 2 ст. 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені цією нормою, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Як встановлено судом, стягувачка ОСОБА_2 двічі зверталася до Вінницького міського суду Вінницької області, однак їй було двічі відмовлено у видачі судового наказу з підстав невідповідності заяв ст. 163 ЦПК України. Боржник вказує в заяві про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, що йому було відомо про існування цих процесуальних рішень до постановлення оспорюваного судового наказу про стягнення аліментів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, зокрема, подання заяви з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Отже, відмова судом ОСОБА_2 у видачі судового наказу ухвалами суду від 22.05.2025 у справі №127/13214/25 та від 18.06.2025 у справі №127/17395/25 не позбавляла її права звернутися до суду повторно з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Суд зазначає, що факт наявності ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2025 у справі №127/13214/25 та від 18.06.2025 у справі №127/17395/25, про які було відомо заявнику і які, як вбачається з наведеного, не мають істотного значення для постановлення судового наказу про стягнення аліментів, бо не спростовують факти встановлені судом під час винесення судового наказу, а саме: факт батьківства ОСОБА_1 , факт проживання дитини з матір`ю та перебування на її утриманні, не є нововиявленими обставинами.

Суд також зауважує, що добровільне надання боржником матеріальної допомоги на утримання дитини є його суб`єктивним правом. Стягнення аліментів за судовим рішенням є правовою гарантією належного забезпечення права дитини на утримання батьками, контроль за виконанням якої покладено на державу. Ч. 7 ст. 170 ЦПК України, передбачено право боржника у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Отже, наявність незгоди боржника з розміром стягнутих аліментів та судовим порядком їх стягнення не є нововиявленою обставиною.

Посилання боржника ОСОБА_1 в заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами на постанову Верховного Суду від 02.05.2024 у справі №337/2451/23 суд розцінює як нерелевантне, бо Верховним Судом розглядалася справа, в якій боржниця звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої доньки, в якій вказувала, що в заяві про стягнення аліментів скаржник стверджував, що дитина перебуває на його утриманні, проте в письмових поясненнях щодо обстеження умов проживання він зазначив, що донька з ним не проживає, а перебуває в бабусі та дідуся. У цій справі як нововиявлена обставина зазначався факт не проживання дитини з батьком

Фактичні обставини справи, що розглядається судом, є іншими, боржник не зазначає як нововиявлену обставину проживання дитини не з матір`ю. Факт проживання дитини з матір`ю боржником не оспорюється.

Згідно з ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що наведені заявником обставини у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, не є нововиявленими, а тому підстави для скасування судового наказу відсутні.

Керуючись статтями 260, 262, 353, 423-429 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2025 у справі №127/19314/25, виданого за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовий наказ, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області, у справі №127/19314/25 від 18.07.2025 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.06.2025 і до досягнення дитиною повноліття, залишити в силі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копію ухвалив надіслати учасникам справи.

Суддя Олена БЕРЕЗОВСЬКА