ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 2-2413/10

провадження № 61-8257св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 03 лютого 2021 року про задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду, рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 жовтня 2023 року у складі судді Перекупка І. Г. та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 травня 2024 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Шевчук А. М., Талько О. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2010 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 07 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 014/4708/82/111251, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 70 000,00 доларів США (еквівалент - 559 335,00 грн) з кінцевим строком повернення кредиту 07 червня 2017 року, а остання прийняла на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку (додаток № 1 до кредитного договору). Цього ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/4708/82/111251, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати у повному обсязі в солідарному порядку за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, перерахувавши кошти в розмірі 70 000,00 дол. США на поточний рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_4 у вигляді невідновлюваної кредитної лінії, які надалі відповідач отримувала готівкою через касу банку. В той же час ОСОБА_4 неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, кредитні кошти банку своєчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 28 квітня 2010 року у розмірі 140 432,67 дол. США.

З урахуванням заяви про зміну позовних вимог, позивач просив суд:

зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 повернути на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 140 432,67 дол. США, яка складається із: суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 68 276,00 дол. США; заборгованості за відсотками в розмірі 12 271,64 дол. США; пені за прострочення тіла кредиту ? 45 171,43 дол. США; пені за прострочення відсотків по кредиту ? 14 713,60 дол. США;

у разі неможливості стягнути вказану заборгованість, стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 541 148,75 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 97 263,79 грн, пеню за прострочення тілу кредиту ? 358 024,24 грн та пеню за прострочення відсотків за кредитом - 116 618,52 грн, а всього ? 1 113 055,30 грн.

Короткий зміст заочного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2010 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 140 432,67 дол. США. У в разі відсутності цього майна стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» вартість майна в гривневому еквіваленті, що складає суму 1 113 055, 30 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати 1 700,00 грн судового збору, 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умови кредитного договору відповідачі належним чином не виконують, кредит не погашають, хоча неодноразово були повідомлені банком про необхідність усунення порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст рішень суду першої за наслідком перегляду заочного рішення

18 листопада 2020 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2010 року, у якій просила переглянути вказане заочне рішення, скасувати його та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, а також поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 25 травня 2010 року задоволено. Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2010 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному провадженні з викликом сторін.

Ухвала суду про скасування заочного рішення мотивована тим, що обставини, на які посилається заявник, мають істотне значення для правильного вирішення справи та не були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2021 року заяву ТОВ «ФК «ПрофітКапітал» про заміну сторони у справі задоволено. Залучено до участі у справі правонаступника позивача ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» ? ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2021 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Профіт Капітал» про залучення третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ? АТ «Райффайзен Банк Аваль».

28 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» подано заяву про зміну предмета позову, в якій позивач просив:

зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитом в розмірі 35 726,52 дол. США, заборгованість за відсотками 12 271,64 дол. США, заборгованість за пенею за прострочення тіла кредиту 45 171,43 дол. США, заборгованість за пеню за прострочення відсотків по кредиту 14 713,60 дол. США, а всього ? 107 883,19 дол. США. А в разі неможливості це зробити, стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором 283 164,82 грн, що в еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2010 року, становить 35 726,52 дол. США; заборгованість за відсотками - 97 263,79 грн, еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2010 року - 12 271,64 дол. США; пеню за прострочення тіла кредитного договору 358 024,24 грн, еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2010 року, ? 45 171,43 дол. США; пеню за прострочення відсотків по кредитному договору ? 116 618,52 грн, еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2010 року - 14 713,60 дол. США, а всього ? 829 890, 48 грн, еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2010 року,- 107 883,19 дол. США.

Короткий зміст судових рішень за наслідком нового розгляду справи

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06 травня 2024 року, позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 повернути на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитом в розмірі 35 726,52 дол. США, заборгованість за відсотками - 12 271,64 дол. США, пеню за прострочення тіла кредиту - 45 171,43 дол. США, пеню за прострочення відсотків за кредитом - 14 713,60 дол. США, а всього ? 107 883,19 дол. США.

А в разі неможливості це зробити, стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором 283 164,82 грн (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28 квітня 2010 року) - 35 726,52 дол. США; заборгованість за відсотки - 97 263,79 грн (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28 квітня 2010 року) - 12 271,64 дол. США; пеню за прострочення тіла кредитного договору 358 024,24 грн (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28 квітня 2010 року) - 45 171,43 дол. США; пеню за прострочення відсотків за кредитним договором - 116 618,52 грн (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28 квітня 2010 року 14 713,60 дол. США), а всього ? 829 890, 48 грн (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28 квітня 2010 року 107 883,19 дол. США).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами існують договірні відносини, які не виконуються належним чином відповідачами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителя у солідарному порядку на користь позивача.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що не погоджується з доводами апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставності заявлених вимог через позасудове врегулювання банком грошових вимог шляхом звернення стягнення предмету іпотеки, оскільки положення статті 36 Закону України «Про іпотеку», хоч і передбачають таку підставу для припинення зобов`язання як позасудове врегулювання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, однак також вказують, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (застереження в іпотечному договорі) передбачає спосіб для звернення стягнення, однак такий спосіб не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, нормами статей 36-38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що особливістю реалізації іпотекодержателем свого права на задоволення його вимог є способи їх реалізації, які передбачають, що майно має відчужуватись саме іпотекодержателем. Однак реалізацію майна здійснено самою ОСОБА_1 особисто на користь ОСОБА_5 на підставі договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2011 року.

Колегія апеляційного суду відхилила доводи апеляційної скарги скаржника щодо посилання на безпредметність укладених 18 грудня 2019 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» договору відступлення права вимоги №114/2-28 та договору відступлення права вимоги №114/2-28-1 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал», оскільки ці договори заявником не оспорювались, жодним судовим рішенням не скасовані, а тому є чинними.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки останній скасував заочне рішення від 25 травня 2010 року без достатніх правових підстав. В матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення їй 21 серпня 2010 року копії заочного рішення від 25 травня 2010 року. За таких обставин Богунським районним судом м. Житомира при постановленні ухвали про скасування заочного рішення порушено порядок, встановлений статтею 284 ЦПК України, оскільки не було розглянуто питання щодо поновлення строку на оскарження заочного рішення суду. Однак вказані порушення норм процесуального права не призвели до ухвалення у справі незаконного рішення та відповідно до частини третьої статті 376 ЦПК України це не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Аргументи учасників справи

У червня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 03 лютого 2021 року, рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 жовтня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 травня 2024 року, у якій просила оскаржені судові рішення скасувати. В разі розгляду справи по суті позовних вимог про стягнення заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Стягнути судові витрати.

Касаційна скарга мотивована тим, апеляційний суд ухвалою від 15 листопада 2023 року безпідставно повернув її апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2021 року, оскільки така ухвала оскаржувалась нею не окремо, а разом з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ухваленого по суті позовних вимог. У подальшому апеляційний суд погодився з її доводами про порушення судом першої інстанції під час скасування заочного рішення у справі порядку, встановленого статтею 284 ЦПК України, проте зробив висновок, що наведене не спростовує законність ухваленого рішення суду першої інстанції. Однак такі висновки суду апеляційної інстанції суперечать нормам права, а також зроблені без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду. До розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд не має достатніх підстав для розгляду справи по суті. Більше того, апеляційний суд зробив висновок про пропуск ОСОБА_2 строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, однак ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2021 року не скасував.

Після ухвалення рішення суду та набрання ним законної сили, 22 січня 2011 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та нею укладено договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року, за умовами якого сторони дійшли згоди про погашення боргових зобов`язань за кредитним договором шляхом продажу позичальником об`єкта нерухомості відповідно до умов цього договору та сплати банку коштів, отриманих від такого продажу об`єкта нерухомості (ціна продажу об`єкта нерухомості), в рахунок виконання боргових зобов`язань. Згідно з договором сукупна заборгованість позичальника перед банком по кредитному договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, яка станом на день укладення цього договору становить 440 500,00 грн. В силу положень частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, а ВАТ «Райффайзнен Банк Аваль» втратив право вимагати від відповідачів стягнення будь-яких інших грошових вимог. При цьому, саме ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був ініціатором укладення цього договору, а договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладається в позасудовому врегулюванні спору, не обмежується лише способом продажу майна саме іпотекодержателем. Отже, після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання є недійсними.

Суди не звернули увагу на те, що укладаючи 22 січня 2011 року (після заочного судового рішення) договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року вона та ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» внесли зміни до кредитного договору, встановивши сукупну заборгованість у розмірі 440 500,00 грн. Тобто замінено первісне зобов`язання новим зобов`язанням. В новації до кредитного договору сторонами замінено валюту кредиту та сукупна заборгованість встановлена у розмірі 400 500,00 грн. Також сторони погодили, що ціна продажу нерухомості не може бути менше 260 700,00 грн. З урахуванням наведеного, залишок заборгованості становить 179 800,00 грн. З огляду на новацію, яка відбулась між сторонами у зобов`язанні після прийняття заочного рішення суду 25 травня 2010 року, здійснити перегляд заочного рішення з урахуванням обставини, якої на той час не існувало, не можливо. Такий перегляд заочного рішення без врахування новації у зобов`язанні, яка відбулась між сторонами, є нічим іншим, як втручанням суду в договірні відносини, що є порушенням принципу свободи договору.

У липні 2024 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскарженні судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що оскільки законодавством не передбачено оскарження ухвали про скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду окремо від рішення суду, тому апеляційний суд обґрунтовано повернув скаржнику апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали суду першої інстанції від 03 лютого 2021 року. Щодо недослідження питання поновлення строків на оскарження заочного рішення, то слід виходити з того, що порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення тоді, коли таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Будь-яка класифікація підстав скасування судових рішень як незаконних у зв`язку з порушенням норм процесуального права, по суті, носить умовний характер, оскільки при розгляді апеляційної скарги істотність порушення оцінюється, виходячи з критерію спричинення саме цим порушенням впливу на правильність рішення по суті.

Доводи ОСОБА_4 щодо достатніх підстав вважати, шо в силу приписів частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними не відповідають обставинам справи. Так, пунктом 5.5. договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року сторони встановили, що у разі недостатності коштів, отриманих від продажу об`єкту нерухомості, для погашення боргових зобов`язань, позичальник зобов`язаний здійснити погашення залишку заборгованості за кредитним договором на умовах, визначених в кредитному договорі. Залишок заборгованості також може бути врегульований шляхом підписання між сторонами відповідних договорів (додаткових договорів) про реструктуризацію заборгованості на умовах, визначених внутрішніми документами банку. Сукупна сума заборгованості у розмірі 440 500,00 грн була зазначені як існуюча на момент укладення договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором.

Договором від 22 січня 2011 року про врегулювання заборгованості за кредитним договором було врегульовано питання часткового погашення існуючої у боржника заборгованості, що не призвело до заміни самого кредитного зобов`язання на інше: характер прав і обов`язків учасників, а також порядок виконання зобов`язання залишилися незмінними, що не припиняє первісного зобов`язання сторін за кредитним договором та договором поруки. Крім того, у вказаному договорі не зазначено, що зобов`язання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за кредитним договором і договором поруки припиняються. Отже, заявник не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про досягнення між банком та ОСОБА_4 згоди про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням.

У липні 2024 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив.

Зазначила, що ухвалення оскаржених нею рішень призвело до того, що приватний виконавець за виконавчим листом, виданим на виконання цього рішення, подав платіжну інструкцію про стягнення з неї 4 833 976,83 грн, тоді як за погодженням з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2011 року залишок боргу становить 179 800,00 грн. Різниця між боргом за договором та боргом за судовим рішенням становить 4 654 176,83грн, що в 26 разів перевищує його суму. Крім того, таке рішення ухвалено навіть не на користь банку, а на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал», яка придбала у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» погашений борг.

Ігнорування порядку поновлення строків для перегляду рішення суду і допущення перегляду, а також зміни рішення та залишення його в силі, яке суд не мав права переглядати без дотримання визначеної процедури, руйнує стабільність правового регулювання й порушує принцип правової визначеності. Саме недотримання норм процесуального права з боку судів попередніх інстанцій призвело до порушення матеріального права та прийняття незаконного рішення в силу якого суд без достатніх правових підстав ухвалив рішення, на підставі якого приватний виконавець нарахував їй борг у розмірі 4 833 976,83 грн.

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» придбало у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» право вимоги на погашений борг, адже вимога після завершення позасудового врегулювання є недійсною.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 та абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 668/8268/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 2-7852/11, не дослідив зібрані у справі докази - пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про зупинення виконання судових рішень задоволено частково. Зупинено виконання рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 жовтня 2023 року, залишеного без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06 травня 2024 року, в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованості за кредитним договором, всього 829 890,48 грн (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28 квітня 2010 року) - 107 883,19 дол. США.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2024 року заяву ОСОБА_2 про зупинення виконання судових рішень задоволено. Зупинено виконання рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 жовтня 2023 року, залишеного без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06 травня 2024 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованості за кредитним договором, всього 829 890,48 грн (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28 квітня 2010 року) - 107 883,19 дол. США.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Касаційний цивільний суд ухвалою від 17 вересня 2025 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року (провадження № 14-116цс25) справу повернуто на розгляд відповідної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 07 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір №014/4708/82/111251, згідно з умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 70 000,00 дол. США (еквівалент в національній валюті 559 335,00 грн), з кінцевим строком повернення кредиту 07 червня 2017 року, а остання прийняла на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку (додаток № 1 до Кредитного договору).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 кредитних зобов`язань за кредитним договором, 07 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №014/4708/82/111251, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася відповідати у повному обсязі в солідарному порядку за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року. Згідно з пункту 3.1 вказаного договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Пунктом 6.5. кредитного договору передбачено, що кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим Договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення.

На підставі зазначеного пункту кредитного договору банк відповідачам було направлено письмову вимогу вих. №68-02/841 та № 68-02/841 від 15 жовтня 2009 року про дострокове погашення грошових зобов`язань за кредитним договором у строк до 14 листопада 2009 року, які були отримані відповідачами 04 листопада 2009 року, про що свідчать їх власноручні підписи на поштових повідомленнях.

07 червня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме ? житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1 000 кв. м за цією ж адресою.

18 березня 2010 року ОСОБА_4 звернулася до АТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою про надання дозволу на добровільну реалізацію заставного майна, у зв`язку з неможливістю сплачувати кредит.

22 січня 2011 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року.

За умовами пункту 2.1 цього договору сторони дійшли згоди про погашення боргових зобов`язань за кредитним договором шляхом продажу Позичальником об`єкта нерухомості відповідно до умов цього договору та сплати банку коштів, отриманих від такого продажу об`єкта нерухомості (ціна продажу об`єкта нерухомості), в рахунок виконання боргових зобов`язань. Сукупна заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів станом на день укладення цього договору становить 440 500,00 грн, в тому числі зі сплати суми кредиту 283 400, 00 грн, за процентами 157 100, 00 грн (пункт 1.1 договору). Ціна продажу об`єкта нерухомості за договором купівлі-продажу не може бути менше 260 700,00 грн.

Пунктом 5.5 вказаного договору передбачено, що у разі недостатності коштів, отриманих від продажу об`єкта нерухомості, для погашення боргових зобов`язань, позичальник зобов`язується здійснити погашення залишку заборгованості на умовах, визначених в кредитному договорі.

Листом від 27 січня 2011 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» просило приватного нотаріуса Сєтака В. Я. зняти заборону із заставного майна, яке належить ОСОБА_1 та вилучити з реєстру іпотек відповідний запис для його реалізації.

28 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладені договори купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_5 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1000 кв. м за цією ж адресою.

Згідно із заявою АТ «Райффайзен Банк» від 10 січня 2022 року, яка була адресована суду, банк повідомив, що кошти, які надійшли від реалізації 28 січня 2011 року заставного майна за кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року в сумі 32 587,50 дол. США були зараховані на часткове погашення кредиту.

18 грудня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-28, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передав (відступив), а ПАТ «Оксі Банк» прийняв права вимоги до боржника та поручителя за кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року і договором поруки №014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив на користь ПАТ «Оксі Банк» право вимоги за кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року на суму 204 037,47 дол. США, що складається з: сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) - 35 726,52 дол. США; сума заборгованості за відсотками - 62 173,75 дол. США; сума пені - 106 137,20 дол. США.

Того ж дня, між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-28-1, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшли права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором та ОСОБА_2 за договором поруки.

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 08 листопада 2021 року уклали шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_7 .

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільногосудочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження

№ 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Аналіз змісту заяви про зміну предмета позову від 28 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал», яка задоволена судом першої інстанції повністю, свідчить, що вона ґрунтуються фактично лише на арифметичному визначенні суми заборгованості за кредитним договоромшляхом віднімання від суми ? 140 432,67 дол. США, яка була стягнена за скасованим заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2010 року, коштів, які надійшли від реалізації 28 січня 2011 року заставного майна в сумі 32 587,50 дол. США, та були зараховані на часткове погашення кредиту згідно із заявою АТ «Райффайзен Банк», поданою до суду 10 січня 2022 року при перегляді справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 зазначала, що після ухвалення заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2010 року між сторонами цього спору був укладений договір від 22 січня 2011 року про врегулювання заборгованості за кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 рокушляхом продажу позичальником об`єкта нерухомості - заставного майна, переданого ОСОБА_1 АТ «Райффайзен Банк» за договором іпотеки від 07 червня 2007 року, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1000 кв. м. за цією ж адресою. Отже, АТ «Райффайзен Банк» задовольнив свої грошові вимоги в позасудовому порядку за рахунок предмета іпотеки.

У статті 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Суди встановили, що договором про врегулювання заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2011 року сторони домовились змінили зміст кредитного зобов`язання шляхом визначення сукупної заборгованості позичальника перед банком щодо повернення суми кредиту та сплати процентів станом на день укладення цього договору, яка становила 440 500,00 грн, в тому числі зі сплати суми кредиту 283 400, 00 грн, за процентами 157 100,00 грн (пункт 1.1 договору), встановили, що у разі недостатності коштів, отриманих від продажу об`єкту нерухомості, для погашення боргових зобов`язань, позичальник зобов`язаний здійснити погашення залишку заборгованості за кредитним договором на умовах, визначених в кредитному договорі (пункт 5.5. договору).

Сукупна сума заборгованості визначена сторонами у розмірі 440 500,00 грн є меншою від узгодженої сторонами вказаного договору ціни продажу об`єкта нерухомості (предмета іпотеки) в розмірі 260 700, 00 грн, АТ «Райффайзен Банк» кошти, які надійшли від реалізації 28 січня 2011 року предмета іпотеки, зарахував як часткове погашення кредиту.

Тому касаційний суд погоджується з висновками судів в частині відхилення аргументу ОСОБА_8 , що за умовами цього договору сторони дійшли згоди про погашення боргових зобов`язань і будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, оскільки положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)не передбачали таку підставу для припинення зобов`язання в порядку позасудового врегулювання як продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем. Не містить такої спеціальної підстави і стаття 6 Закону «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», якою передбачений такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя. Інших обставин, які б свідчили про повне виконання зобов`язання за кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року до моменту відступлення права вимоги за кредитним договором на користь позивача (18 грудня 2019 року) суди не встановили.

Саме у зв`язку з цим колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги в частині посилання на недійсність (безпредметність) переданої вимоги за укладеними 18 грудня 2019 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» договорами відступлення права вимоги. При цьому посилання апеляційного суду в цій частині, що ці договори заявником не оспорювались, судовим рішенням не скасовані, а тому є чинними, є помилковим.

Разом з тим, апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги відповідача та не з`ясував розмір заборгованості за кредитом на час перегляду справи з урахуванням обставин, пов`язаних з укладенням та виконанням договору від 22 січня 2011 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 про врегулювання заборгованості за кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07 червня 2007 року; не визначив періоду нарахування та підстав для стягнення заборгованості за відсотками - 12 271,64 дол. США, пені за прострочення тіла кредитного договору - 45 171,43 дол. США, пені за прострочення відсотків по кредитному договору - 14 713,60 дол. США, з урахуванням визначення договором від 22 січня 2011 року про врегулювання заборгованості сукупної заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів станом на день укладення цього договору, яка становила 440 500,00 грн, а також пред`явлення кредитором на підставі пункту 6.5. кредитного договору вимог від 15 жовтня 2009 року про дострокове погашення грошових зобов`язань за кредитним договором у строк до 14 листопада 2009 року.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості, тому постанову апеляційного суду в цій частині належить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції інші підстави відкриття касаційного провадження не аналізує.

Суди також не врахували, що належним способом захисту цивільних прав та інтересів у спірних відносинах є вимога про стягнення боргу, яка може стосуватися стягнення заборгованості як у іноземній, так і в національній валюті залежно від змісту зобов`язання, що відповідає такому способу захисту як примусове виконання обов`язку в натурі(пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), і така вимога має виконувались у примусовому порядку.

Тому вимога про зобов`язання відповідачів повернути заборгованість за кредитом є неналежною, у задоволенні якої суди мали б відмовити з цих підстав.

Тому судові рішення в зазначеній частині належить скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухваленні без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення в частині вимог про зобов`язання відповідачів повернути заборгованість за кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, постанову апеляційного суду в частині вимог про стягнення заборгованості скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У зв?язку з цим не підлягає поновленню виконання рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 жовтня 2023 року, залишеного без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06 травня 2024 року, зупинене ухвалами Верховного Суду від 06 серпня 2024 року та від 19 вересня 2024 року.

Порядок розподілу судових витратвирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18)).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 жовтня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 травня 2024 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання повернути заборгованість за кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 06 травня 2024 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2023 року та постанова Житомирського апеляційного суду від 06 травня 2024 рокувтрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко