КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 757/3946/25-ц

номер провадження 22-ц/824/3782/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача Яндульський Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року /суддя Новак Р.В./

у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) інформацію щодо наявності заборгованості перед акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» за договором № 0801 від 26.07.2005; зобов`язання акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» виключити з власної Єдиної клієнтської бази інформацію щодо наявності у ОСОБА_2 такої заборгованості; стягнення на його користь судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. /а.с. 64-66/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що постанова Київського апеляційного суду від 18.10.2018 у справі № 755/15220/15-ц прямо стосується саме ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), якою відмовлено у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості. Суд безпідставно вказав на неможливість встановити особу відповідача у тій справі. Також судом не досліджено відсутність письмової згоди позивача на передачу даних до бюро кредитних історій. Щодо процесуальних порушень, відзив ТОВ «Українське бюро кредитних історій» подано з пропуском строку без поновлення та без направлення позивачу. Також суд неправильно застосував норми Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», оскільки формування та зберігання кредитної історії можливе лише за наявності письмової згоди суб`єкта, якої не надано, наявність згоди не доведена відповідачами.

Представник ТОВ «Українське бюро кредитних історій» у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, дослідив усі докази та правильно дійшов висновку про відмову в позові. Вказував, що між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір, існує заборгованість, відмова у стягненні відбулася лише через пропуск позовної давності, а не через відсутність зобов`язання. Позивач не заперечував факт укладення договору та надання згоди, строк зберігання інформації в кредитній історії не закінчився. Отже, вказував на відсутність підстав для вилучення інформації відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», позивач не довів відсутності згоди чи недійсності договору.

ТОВ «Українське бюро кредитних історій» в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 20.11.2024 позивач звернувся до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» із заявою про виключення інформації щодо кредитної історії від 13.11.2024 разом із постановою Київського апеляційного суду у справі № 755/15220/15-ц.

20.12.2024 від ТОВ «Українське бюро кредитних історій» отримано лист №2059 від 13.12.2024 про відмову в коригуванні, оскільки АТ КБ «Приватбанк» підтвердив наявність договору №0801 від 26.07.2005, згоди позивача на передачу даних та заборгованості.

Аналогічна заява до АТ КБ «Приватбанк» від 20.11.2024 отримана 21.11.2024, відповіді не надано.

Позивач посилався на відсутність заборгованості, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 18.10.2018 у справі № 755/15220/15-ц відмовлено у стягненні заборгованості з ОСОБА_2 .

Позивач стверджував про відсутність письмової згоди на формування та передачу кредитної історії.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 15, 16 ЦК України про право на захист цивільних прав та інтересів; ст. 12, 76, 80, 81, 89 ЦПК України про змагальність, докази та їх оцінку; зробив висновок про недоведеність позивачем відсутності заборгованості за договором та відсутність згоди на передачу даних, необґрунтованість посилань на постанову у справі № 755/15220/15-ц.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що позивачем не надано належних доказів відсутності заборгованості за договором №0801 від 26.07.2005; відмова у стягненні боргу відбулася через пропуск позовної давності, а не відсутність зобов`язання, тому інформація в кредитній історії відповідає дійсності.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, безпідставно не врахував постанову Київського апеляційного суду від 18.10.2018 у справі №755/15220/15-ц як доказ відсутності заборгованості, не дослідив відсутність письмової згоди позивача на передачу даних до бюро кредитних історій, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» суб`єкт кредитної історії має право вимагати виключення з кредитної історії інформації, якщо вона є недостовірною або якщо строк її зберігання закінчився.

Однак позивач не довів недостовірність інформації про наявність заборгованості за договором №0801 від 26.07.2005.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.10.2018 у справі № 755/15220/15-ц, на яку посилається апелянт, встановлено наявність кредиту, водночас, суд відмовив у стягненні заборгованості з ОСОБА_2 виключно через пропуск позовної давності, а не через відсутність самого зобов`язання. Відмова у стягненні боргу через пропуск позовної давності не припиняє існування самого зобов`язання та не є підставою для визнання інформації про нього недостовірною в кредитній історії.

Отже, банк мав право передати інформацію про договір та заборгованість до бюро кредитних історій, а ТОВ «Українське бюро кредитних історій» правомірно зберігало її в кредитній історії позивача. Відсутність письмової згоди на передачу даних не доведена позивачем належними доказами (ст. 81 ЦПК України), а презумпція наявності згоди діє в разі використання банківських послуг (ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних»).

Доводи апелянта про пропуск строку подання відзиву ТОВ «Українське бюро кредитних історій» не впливають на законність рішення, пропуск строку подання відзиву не є автоматичною підставою для його неприйняття, якщо це не призвело до порушення прав іншої сторони чи неправильного вирішення спору. У даній справі позивач не довів, що відзив вплинув на висновки суду чи порушив його права, а суд обґрунтовано відмовив у позові через недоведеність відсутності заборгованості та відсутності згоди на формування кредитної історії, яка надається при користуванні банківськими послугами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Повний текст постанови виготовлено 04.03.2026 року.

Головуючий: Судді: