ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/2939/25
Номер провадження 22-ц/818/568/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 липня 2025 року в складі судді Демченко С.В. по справі № 953/2939/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі- ТОВ «Діджи Фінанс») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 19 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" (далі ПАТ "Банк Михайлівський") та ОСОБА_1 укладено угоду № 200509382, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 10500 грн, з встановленим строком користування з 19 квітня 2016 року по 20 травня 2017 року, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду.

На підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 27 березня 2025 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 25 097,41 грн, з яких: 8302,25 грн - заборгованість за кредитом; 16 795,16 грн - заборгованість за відсотками. Також нараховано с уму збитків з урахуванням 3% річних 2260,83 грн, а також інфляційні втрати 37723,58 грн. Загальна сума заборгованості складає 37 723 грн 58 коп.

Також, оскільки оригінали кредитних договорів, щодо яких Банком було відступлено право вимоги, були отримані Товариством на початку 2023 року, ТОВ «Діджи Фінанс» просило поновити строк позовної давності.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути заборгованість за кредитним договором № 200509382 від 19 квітня 2016 у розмірі 37 723 грн 58 коп. та судові витрати.

03 червня 2025 року ОСОБА_1 подано відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову.

Відзив мотивовано тим, що нею було сплачено заборгованість за кредитним договором № 200509382 від 19 квітня 2016 року ТОВ ФК Фагор, яке на той час було офіційним набувачем права вимоги за вказаним кредитним договором.

Після отримання повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 200509382 від 19 квітня 2016 року, вона здійснювала оплату за вказаним кредитним договором на рахунок ТОВ ФК Фагор. Після повного погашення заборгованості нею отримано довідку від 02 серпня 2019 року про погашення заборгованості в повному обсязі та закриття кредитного договору.

Вона не була обізнана про оскарження в Господарському суді м. Києва договорів факторингу про відступлення права вимоги, у тому числі за кредитним договором № 200509382, укладеним з ПАТ Банк Михайлівський.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання за кредитним договором № 200509382 від 19 квітня 2016 року перед особою, яка на той час була кредитором, і подальше визнання договорів недійсними не є підставою для покладення на відповідача обов`язку щодо повторної сплати заборгованості, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

На вказане судове рішення 31 липня 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, товариство просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, а також стягнути витрати на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Товариством надано належні та допустимі докази існування заборгованості.

Додані до позову виписки (електронні) містять дату, час, прізвище відповідальної особи, яка їх формувала, відповідають затвердженій формі, а тому є належним доказом існування заборгованості, оскільки підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку.

Особливості операційної роботи банку щодо ведення обліку договорів (у випадку щодо кредитної картки зокрема): нарахування відсотків, штрафів, зарахування внесених коштів, облік виданих коштів та в цілому діяльність щодо обороту грошових коштів не є предметом розгляду в межах даної позовної заяви, оскільки банк як оператор грошових операцій відповідно до законодавства здійснює вищезазначені дії. А для ідентифікації виписок чи будь-яких інших банківських документів в них зазначається саме номер і дата договору щодо якого здійснюються банківські операції.

Також, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб надано виписки по рахунку за кредитним договором № 200497842 від 07 квітня 2016 року саме за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року, що були сформованими за даними з Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду.

ТОВ «Діджі Фінанс» є належним кредитором на підставі договору факторингу від 20 липня 2020 року, оскільки договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» визнано недійсним.

Зобов`язання не було виконано належним чином, оскільки при його виконанні був відсутній елемент належного кредитора, а саме - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

10 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Данько Лариса Вячеславівна, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що заборгованість за спірним кредитним договором була погашена 02 серпня 2019 року, а тому на момент переходу прав вимоги 20 липня 2020 року до ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС», кредитні зобов`язання перед банком нею виконані в повному обсязі, позивачем не було набуто право вимоги до неї.

Станом на 02 серпня 2019 року ТОВ «ФК «Фагор» був єдиним законним кредитором за договором № 200509382 від 20 квітня 2016 року. Довідка від ТОВ «ФК «Фагор» є належним доказом, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у неї відсутня заборгованість за спірним кредитом. Судові процеси між позивачем, ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ і ТОВ «ПЛЕЯДА» станом на 02 серпня 2019 року були тільки розпочаті, а тому вона діяла відповідно до тих документів, які наявні були у той час.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 липня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 квітня 2016 року на підстави заяви (оферти) № 200509382 між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк Михайлівський» , було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредитні кошти у розмірі 10500 грн. Максимальна ставка по ліміту 58,8% річних. Реальна процентна ставка по кредиту 90,19% (а.с. 17).

Відповідно до довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка «Кредитка (не іменна)/зарплатна», сума кредиту до 50 000 грн, строк кредиту 12 місяців, тип процентної ставки фіксований, процентна ставка за кредитом 58,8% нараховуються на залишок заборгованості (а.с. 19 зворот).

19 квітня 2016 року ОСОБА_1 ознайомлено з Тарифами по продукту «Прибуткова картка + Кредитка/Зарплатна», в яких зазначені загальні умови надання кредиту в рамках карткового продукту (а.с.21).

В цей же день ОСОБА_1 отримала платіжну картку № НОМЕР_1 відповідно до договору № 200509382 від 19 квітня 2016 року (а.с. 22).

20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» укладений договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами.

На виконання вказаної угоди 09 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти у сумі 5 307 308,39 грн (а.с. 15).

Згідно з Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є Додатком № 1 до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, до нового кредитора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за кредитним договором № 200509382, укладеним 19 квітня 2016 року з ОСОБА_1 на суму 25 097,41 грн (а.с. 44-46).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Діджі Фінанс» вказувало, що наявність заборгованості підтверджено виписками по особовим рахункам № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 за період з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року, за яким ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 25 097,41 грн, на яку в подальшому нараховано 3% річних 2260,83 грн, а також інфляційні втрати 37723,58 грн. Загальна сума заборгованості складає 37 723 грн 58 коп.

Між тим, у виписці зазначені номери рахунків не відповідають рахунку одержувача № НОМЕР_5 , вказаному у заяві № НОМЕР_6 від 19 квітня 2016 року.

Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачці та відкриті на виконання кредитного договору № 200509382 від 19 квітня 2016 року суду не надано.

Отже, надані виписки не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості.

Інших належних доказів отримання кредитних коштів та відповідних розрахунків за спірним кредитним договором позивачем не надано.

Також, як вбачається з матеріалів справи 19 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників).

20 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда»» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2.

Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу.

Визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда»» та ТОВ «ФК «Фагор».

Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2.

Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року № 1 та додатках до нього (а.с.25 -40)

Відповідно до довідки директора ТОВ «ФК «Фагор» Журавель О. від 02 серпня 2019 року заборгованість за кредитним договором № 200509382 від 20 квітня 2016 року погашена в повному обсязі та договір закритий. Відповідно до діючого законодавства України (зокрема ст.ст. 204, 1082 ЦК України), дії боржників по виконанню обов`язку на користь ТОВ ФК Фагор будуть вважатися належним виконанням зобов`язання за Договором.

Отже, відповідачка сплатила в повному обсязі заборгованість за кредитним договором правонаступнику Банку - ТОВ ФК «Фагор» до ухвалення рішення суду про визнання договору факторингу недійсним.

Тому таке погашення заборгованості є належним виконанням зобов`язань.

Оскільки відповідачка виконала свої зобов`язання за кредитним договором перед особою, яка на той час була кредитором, і подальше визнання договорів недійсними не є підставою для покладення на відповідачку обов`язку щодо повторної сплати заборгованості.

Проте позивач не позбавлений права звернутися до суду з вимогою до ФК «Фагор» про повернення безпідставно отриманих коштів.

Зважаючи, що ТОВ «Діджі Фінанс» не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявленої до стягнення заборгованості за кредитним договором № 200509382 від 19 квітня 2016 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та дана їм належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук