УХВАЛА

04 березня 2026 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Борєйко О.М., розглянувши матеріали заяви представника позивача - ОСОБА_1 адвоката Безвершенко І.С. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

02 березня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Безвершенко І.С. звернулась до Соснівського районного суду із заявою про забезпечення позову, яку було передано судді 03 березня 2026 року.

В заяві про забезпечення позову представник позивача просить:

- накласти арешт на грошові кошти та/або електронні гроші, що належать ОСОБА_2 , у тому числі ті, що перебувають або будуть відкриті після постановлення ухвали суду на його банківських рахунках та/або електронних гаманцях, у межах суми коштів, отриманих від реалізації належної йому 4/25 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком коштів, на які відповідно до закону заборонено накладення арешту.

- зобов`язати відповідача та/або нотаріуса (у разі відчуження частки поза межами виконавчого провадження), а також державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (у разі реалізації майна в межах виконавчого провадження, зокрема лота № 593426), перерахувати на депозитний рахунок суду грошові кошти, отримані від реалізації 4/25 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у частині, що фактично залишиться після повного виконання вимог за виконавчими документами, які перебувають на примусовому виконанні, до вирішення справи по суті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини, суд приходить до наступного.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

В обґрунтування заявлених вимог про необхідність вжиття заходів забезпечення позову представник позивача зазначає, що у провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, ціна позову 10 806 250 гривень.

З ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти рішеннями суду:

- у справі № 711/4332/22 за позовом ОСОБА_3 (ВП №77176210) 55 500,50 грн;

- у справі № 712/7654/24 за позовом ОСОБА_4 (ВП № 76587986) 130 766,42 грн;

- у справі № 712/6095/22 за позовом ОСОБА_1 (ВП №77057250) 82 762,71 грн.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за вказаними судовими рішеннями становить 269 029 гривень 63 копійки, при цьому відповідач тривалий час ухиляється від їх виконання.

Згідно з висновком про вартість майна, відповідачу ОСОБА_2 належить 4/25 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість якої становить 523 000 гривні.

Згідно інформації Державного підприємства «СЕТАМ», у межах виконавчого провадження виставлено на електронні торги 4/25 частки квартири, що належить відповідачу ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота: 593426, дата проведення аукціону: 4 березня 2026 року.

У разі реалізації зазначеної частки квартири та отримання відповідачем грошових коштів у розмірі близько 523 000 гривень, вказані грошові кошти будуть спрямовані на погашення заборгованості в ході виконавчого провадження, після чого у відповідача не залишиться жодних активів або грошових коштів, за рахунок яких може бути виконане можливе рішення суду у даній справі.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.6 ст.13 «Обов`язковість судових рішень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 766/18228/17, Провадження № 61-16044св18 зазначено:

«Як свідчить тлумачення статей 149, 150 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині першій статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову представник позивача, серед іншого, просив «накласти арешт на грошові кошти та/або електронні гроші, що належать ОСОБА_2 , у тому числі ті, що перебувають або будуть відкриті після постановлення ухвали суду на його банківських рахунках та/або електронних гаманцях, у межах суми коштів, отриманих від реалізації належної йому 4/25 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ».

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Разом із тим, відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, саме на заявника покладається обов`язок доведення обставин, якими він обґрунтовує необхідність застосування відповідного заходу забезпечення позову.

У заяві представник позивача просить «накласти арешт на грошові кошти та/або електронні гроші відповідача, що перебувають або будуть відкриті», однак жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача відкритих рахунків, їх номерів та банківських установ, у яких відкриті рахунки відповідача, представником позивача суду не надано.

Таким чином, заявлене клопотання фактично зводиться до накладення арешту на не визначені грошові кошти у не визначених фінансових установах, що ґрунтується на припущеннях та не підтверджене належними доказами.

Відповідно до ч.6 ст. 87 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.5,7 ст. 87 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, незрозумілою є вимога про накладення арешту на «грошові кошти та/або електронні гроші відповідача, що перебувають або будуть відкриті».

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 13, 43, 49, 76-81, 83, 89, 95, 149-151, 153, 260, 261, 263, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача - ОСОБА_1 - адвоката Безвершенко І.С. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду в порядку та строки, передбачені ст. 353 - 355 ЦПК України.

Суддя О.М. Борєйко