Провадження № 2/742/221/26
Єдиний унікальний № 742/3917/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в склад іголовуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 779398187 у формі електронного документу з використанням електронног опідпису. Відповідно до умов якого, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 10000 грн на її банківську картку на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язувався поверну тигрошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01. В подальшому, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача. 04.06.2025 між ТОВ «ФінансоваКомпанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮнітКапітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, тому до Позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі42032 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості по кредиту, 32032,00 грн. - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, оскільки відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплатила, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення даної заборгованості та судових витрат у справі.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 30.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, яке відкладено до 25.02.2026.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що представник позивача просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовн івимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та її представник адвокат Капічуленко С.І. в судове засідання не з`явилися, проте про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно письмової заяви просили розгляд справи проводити без їхучасті. Заявлені позовні вимоги не визнають та просять відмовити в їх задоволенні. Свої заперечення мотивують тим, що згідно ст.257 ЦК України, строк позовної давності становить 3 роки з моменту, коли право вимоги стало простроченим. Згідно з кредитним договором N? 779398187 від 07.10.2021 р., строк користування кредитом - 30 днів, тобто строк погашення - не пізніше 06.11.2021 р. Прострочення платежу відбулося в листопаді 2021 р. Позов подано в липні 2025 р., тобто після спливу 3-річного строку позовної давності. Кредитор не звертався до суду протягом установленого Законом строку, що свідчить про відсутність у нього наміру захистити своє право належним чином або про невизнання заборгованості як такої, що підлягає стягненню. Крім того матеріали справи не містять клопотання про поновлення строку позовної давності, що є обов?язковою умовою для розгляду позову після спливу відповідного строку згідно зі статею 267 ЦК України. Крім того, вказують на недійсність договорів факторингу (цесій) та відсутність права вимоги у Позивача (ст. 512-518 ЦК України). Позивач посилається на ланцюг цесій, починаючи з договору факторингу N? 28/1118-01 від 28.11.2018 р. між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС». Однак цей договір укладено до дати кредитного договору (07.10.2021 р.), що робить цесію недійсною щодо прав вимоги за цим кредитом. Позивач також не надав доказів повідомлення Відповідача про кожну цесію. Без повідомлення цесія недійсна щодо боржника (постанова Верховного Суду від 02.11.2021 р. у справі N? 905/306/17). В матеріалах справи відсутні також повні реєстри боржників, акти прийому-передачі прав вимоги та докази оплати за цесії (платіжні доручення) для всіх етапів ланцюга. Договори факторингу не відповідають вимогам ст. 1077-1086 ЦК України, оскільки не містять конкретних посилань на права вимоги за кредитом Відповідача.Таким чином, Позивач не набув права вимоги, і в задоволенні позову слід відмовити. В матеріалах справи відсутні також докази видачі та зарахування кредитних коштів. Надмірними та несправедливими є також відсотки згідно умов договору.

Крім того, вказали, що докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат будуть подані до суду після ухвалення рішення по суті із заявою про винесення додаткового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребуваннядоказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбаченихцим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) йогови конання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначеност. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якійформі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагаєтьс нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електроннукомерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електроннукомерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиціїйого укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченом устаттею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірч іпослуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Судом встановлено, що 07.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 укладено договір №779398187, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 10000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальникз обов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Орієнтована дата повернення кредиту 06.12.2021.

Договір №779398187 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV2Q75E.

Відповідно до платіжного доручення від 07.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на платіжну картку №4149-62хх-хххх-8277 Береза Дарині Олегівні 10000 грн.

З наданого до суду листа АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 . Також по клієнту емітовано інші картки. Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період 07.10.2021-12.10.2021 мається зарахування на суму 10000 грн.

Згідно з Випискою з особового рахунку за кредитним договором №779398187 від 07.10.2021 та розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за зазначеним споживчим кредитом, заборгованість складає 42032,00 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредитом 10000 грн.; прострочена заборгованість за процентами 32032,00 грн.

За таких обставин матеріалами справи доведено факт укладення між сторонами кредитного договору №779398187 від 07.10.2021.

При цьому, суд враховує, щовідповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідни хреєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначенихцим договором. Пунктом 8.2. договору встановлено, що строк договору закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Пунктом 3.1.3 договору встановлено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.

28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Маніве ошвидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою текст договору факторингу викладено у новій редакції. Зокрема, пункти 1.3, 4.1, 8.2 викладено у такій редакції: право вимоги - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Наявне право вимоги переходить відклієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1. цього договору та закінчується 31 грудня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повног овиконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором .

Додатковими угодами (№27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року, №32 від 31 грудня 2023 року) до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії Договору факторингу продовжувався відповідно до 31 грудня 2022 року, до 31 грудня 2023 року, до 31 грудня 2024 року.

У реєстрі прав вимоги №168 від11.01.2022 зазначено під номером 1678 боржника ОСОБА_1 , кредитний договір № від 07.10.2021 з загальною сумою відступленої грошової вимоги 29218 грн.

31 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2022 року з ісплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 168 від 11.01.2022 за Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018.

05.08.2020 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.3. вказаного договору передбачено, що право вимоги значає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплатісуми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку. Пунктами 3.1.1 3.1.3 договору передбачено, що сума фінансування (належна до сплатиклієнту сума грошовихкоштів) встановлюється в кожному реєстрі прав вимогиокремо і сплачується фактором одним платежемпротягом 5 банківськихднів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог на банківський рахунок клієнта, зазначений в пункті 12 цього договору, і вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.

04 червня 2025 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Онлайн Фінанс» (Клієнт) укладенодоговір факторингу №04/06/25-Ю, за умовамиякого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання ких належить Клієнту.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступив ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право вимоги заборгованостей, зокрема, до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №779398187 від 07.10.2021 на загальну суму 42032,00 грн.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанніможе бути заміненийіншою особою внаслідокпередання ним своїх прав іншійособі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиноюпершоюстатті 513 ЦК Україниправочинщодозаміни кредитора у зобов`язаннівчиняється у такійсамійформі, що і правочин, на підставіякоговиниклозобов`язання, право вимоги за якимпередається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, щоіснували на момент переходу цих прав, якщоінше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимогиполягає у тому, що у конкретному договірномузобов`язанніпервісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленоювимогоюнабуваєобсяг прав, визначений договором, у якомувиниклотакезобов`язання.

Указанінорми права визначають так іознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якомувідступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послугтощо); 3) відступлення права вимогиможе бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимогимаєвідповідатиформі договору, у якомувиникловідповіднезобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимогипервісний кредитор у конкретному договірномузобов`язаннізамінюється на нового кредитора, який за відступленоювимогоюнабуваєобсяг прав, визначений договором, у якомувиниклотакезобов`язання (постанова ВеликоїПалати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанніздійснюється без згодиборжника, якщоінше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторовідокументи, якізасвідчують права, щопередаються, та інформацію, яка є важливою для їхздійснення. Боржникмає право не виконуватисвогообов`язку новому кредиторові до наданняборжниковідоказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК Українипервісний кредитор у зобов`язаннівідповідає перед новим кредитором за недійсністьпереданоїйомувимоги, але не відповідає за невиконанняборжникомсвогообов`язку, крімвипадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за якимвідступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17).

Права кредитора у зобов`язанніп ереходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір буву кладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючимзобов`язанням; первісний кредитор можевідступити (продати) тількиті права вимоги (майнові права), якідійсноіснують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюєтьсявиключно в межах того обсягу прав, якиймає в такому зобов`язанні кредитор.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансуванняпідвідступлення права грошовоївимоги) одна сторона (фактор) передаєабозобов`язуєтьсяпередатигрошовікошти в розпорядженнядругоїсторони (клієнта) за плату, а клієнтвідступаєабозобов`язуєтьсявідступитифакторовісвоє право грошовоївимоги до третьої особи (боржника). Клієнтможевідступитифакторові свою грошовувимогу до боржника з метою забезпеченнявиконаннязобов`язанняклієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошовоївимоги, строк платежу за якою настав (наявнавимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутнявимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

Звертаючись з цим позовом та обґрунтовуючи заявлені вимоги, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» указувало на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», на підставі договорів факторингу, які були укладені 28 листопада 2018 року, 05.08.2020 та 04.06.2025.

Проте, суд вважає, що позивач не набув прав кредитора по відношенню до відповідача за кредитним договором №779398187 від 07.10.2021.

Так, на час укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» предмет правочину: право майбутньо ївимоги мало бути визначене, проте жодно ївизначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ОСОБА_2 на момент укладення вказаного договору факторингу не існувало та сторони не могли передбачити, що 07.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладе кредитний договір №779398187 саме з відповідачем.

На час укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівеошвидкафінансовадопомога» та ТОВ «Таліон Плюс» не індивідуалізованоналежним чином предмет правочину, а інформація щодо ОСОБА_1 , як боржника, зазначена у реєстрі прав вимоги №168 від 11.01.2022, тобто більше ніж через 3 роки після укладення договору факторингу.

Крім того, на час укладення такого договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, оскільки предмет не індивідуалізовано належним чином.

Також із наданого договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» та додаткової угоди №26 до нього вбачається, що пунктами 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошовихкоштів, розмір якої погоджується та визначається сторонами в кожному реєстрі прав вимоги окремо. Фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладаннядодаткови угод. Фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.

Пунктами 2, 3 реєстру прав вимоги № 233 від 13.06.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» сторони погодили, що сума фінансування, належна до сплати клієнту за цим реєстром прав вимог становить 40 % відосно суми заборгованості (тіла кредиту) та складає 3308089 грн 67 коп. Сторони погодили, що сума фінансування за цимреєстром прав вимогипідлягаєсплаті фактором у чотири етапи, до 20 числа кожного календарного місяця. Кожний платіж повинен бути не менше 25 % від суми фінансування.

Доказів оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року стороною позивача не надано.

Підписаний 31 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» акт звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2022 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 168 від 11.01.2022, за Договром факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, не є належним доказом здійснення господарської операції або факту перерахування коштів, оскільки він є інформаційним документом для звірки дани хбухгалтерського обліку, а не первинним документом.

У постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18 зазначено, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством спочатку ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а згодом - ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».

Підставою зміни учасника процесу альних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

Суд констатує, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, однак наведене стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами перехід права вимоги за договорами факторингу, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувсядо суду. Якщотаке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

За таких обставин, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовно давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову (правова позиція викладена у постанові ВеликоїПалати ВС від 22.05.2018 по справі №369/6892/15-ц).

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «ҐарсіяРуізпротиІспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, щохоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючисьст.ст. 525-527, 530, 610, 611, 629, 1048- 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 128, 141, 223, 247, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційнускаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА