Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1329/24
Провадження № 4-с/376/3/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Сквирський районний суд Київської області

у складі: Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участі секретаря - Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» через свого представника Соколовського В.Л. звернулося до Сквирського районного суду Київської області зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, у якій просило:

-Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, що полягають у винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання №6839 від 26.12.2025 неправомірними;

-скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 6839 від 26.12.2025, винесене приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт Катериною Валеріївною.

Скарга обґрунтована тим, що на виконання рішення Сквирського районного суду Київської області у цивільній справі № 376/1329/24 було видано виконавчий лист від 04.11.2024 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сбербанк росії» на користь ОСОБА_1 збитків у розмірі 40 643 176 (сорок мільйонів шістсот сорок три тисячі сто сімдесят шість) доларі США 50 центів.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 26.12.2024 замінено стягувача у виконавчому листі на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» ().

05.01.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання 26.12.2025 (далі-повідомлення № 6839), а також повернуто виконавчий лист № 376/1329/24 від 04.11.2024 та ухвалу Сквирського районного суду Київської області №376/1329/24 від 26.12.2024.

Заявник стверджує, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни є незаконними, а рішення необґрунтованим.

На обґрунтування свого рішення приватний виконавець вказав, що у виконавчому листі не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб підприємців та громадських формувань боржника, а щодо місцезнаходження боржника зазначено: російська федерація, м. москва, вул. Вавілова, 19. Разом з тим приватний виконавець вказала, що стягувачем не надано виконавцю доказів того, що на території м. Києва знаходиться майно боржника.

Однак, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься запис про іпотеку (номер запису 1107250), з якого випливає, що ТОВ «МЛП-ЧАЙКА» має зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «Сбербанк росії» (сума основного зобов`язання 55 000 000,00 доларів США, строк виконання основного зобов`язання 20.09.2023) і в якості забезпечення виконання цього зобов`язання ТОВ «МЛП-ЧАЙКА» передало в іпотеку на користь Публічному акціонерному товариству «Сбербанк росії» свій майновий комплекс за договором іпотеки, серія номер 5887, 5888, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Бікінеєвою Іриною Анатоліївною 16.12.2011, реєстраційний номер іпотеки 11977316. При цьому ТОВ «МЛП-ЧАЙКА» повністю кредит не повернуло.

Разом з тим Указом Президента України від 14.05.2018 № 126/2018 введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.05.2018 «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Згідно п. 704 додатку 2 до зазначеного рішення до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк росії» відповідно до ст. 5 Закону України «Про санкції» застосовано обмежувальний захід у вигляді запобігання виведенню капіталів за межі України.

Крім того, Законом України № 2108-IX від 03.03.2022 року Кримінальний кодекс України (КК України) було доповнено статтею 111 -1 Колабораційна діяльність, а Законом України № 2198-IX від 14.04.2022 КК України було доповнено статтею 111-2 Пособництво державі-агресору. Із зазначених статей КК України слідує, що передача ресурсів, в тому числі коштів на користь держави агресора, є злочином і карається відповідною санкцією.

Тобто, будь-яка передача активів підприємству держави агресора, навіть через третіх осіб та юридичних осіб, може підпадати під ознаки вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки, з відповідними наслідками для осіб, які причетні до вчинення таких дій.

Після запровадження санкційного режиму та вказаних вище обмежень відносно до Публічного акціонерного товариствам «Сбербанк росії» платежі за Договором від ТОВ «МЛП-ЧАЙКА» припинились, та наразі заборгованість ТОВ «МЛП-ЧАЙКА» перед Публічним акціонерним товариством «Сбербанк росії» за тілом кредиту становить 43 005 388,83 доларів США (сорок три мільйони п`ять тисяч триста вісімдесят вісім дол. США 83 центи).

За таких обставин Публічне акціонерне товариство «Сбербанк росії» має право вимоги (дебіторську заборгованість) у розмірі 43 005 388,83 доларів США до ТОВ «МЛП-ЧАЙКА». Відповідно грошові кошти, що зберігаються на рахунках ТОВ «МЛП-ЧАЙКА» у зазначеному розмірі є коштами Публічного акціонерного товариства «Сбербанк росії».

Оскільки ТОВ «МЛП-ЧАЙКА» має заборгованість перед ПАТ «Сбербанк росії» (нерезидент), тому на кошти ТОВ «МЛП-ЧАЙКА» слід звернути стягнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», що може бути здійснено лише у рамках відкритого виконавчого провадження.

Скаржник зазначає, що згідно з положеннями ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто у процесі виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на грошові кошти, які належать боржнику від інших осіб, лише на підставі відповідної ухвали суду.

Разом з тим з мережі інтернет вбачається, що у ТОВ «МЛП-ЧАЙКА» відкриті рахунки в Акціонерному товаристві «КОМІНБАНК» та за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6, а також в Акціонерному товаристві «БАНК АЛЬЯНС» та за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 50, на яких можуть бути розміщені грошові кошти.

У свою чергу як право вимоги так і кошти, в розумінні чинного законодавства, вважаються майном особи, а підставою для відкриття виконавчого провадження за відповідним територіальним округом має бути, зокрема, наявність майна на вказаній території.

Виходячи з наведеного, приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах, або коштів, які знаходяться на рахунках осіб, які мають заборгованість перед боржником.

Ухвалою судді Сквирського районного суду Київської області від 23.01.2026 було відкрито провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни та призначено судовий розгляд скарги на 05.02.2026 року о 12:30 годині.

Представник заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» Соколовський Валерій Леонідович в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що скаргу підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а. с. 230).

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерина Валеріївна в судове засідання не з`явилась, надала суду заперечення проти скарги, у яких зазначила наступне.

В провадженні Сквирського районного суду Київської області знаходиться скарга ТОВ «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 23.01.2026 року відкрито провадження. По суті вказаної скарги зазначає наступне. Так, 26.12. 2025 року до виконавця звернулося ТОВ «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 376/1329/24, виданого 04.11.2024 Сквирським районним судом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сбербанк росії» на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 40643176,50 доларів США. За результатами розгляду поданої заяви було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання, про що було винесено відповідне повідомлення за № 6839 від 26.12.2025 року. Вказане рішення було прийняте виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та є обгрунтованим і законним. В зазначеному повідомленні наведені вичерпні підстави прийнятого рішення. Враховуючи вищевикладене та керуючись вимогами законодавства просить суд:

У задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Розгляд скарги проводити за відсутності приватного виконавця (а. с. 234,235).

Представник ОСОБА_2 адвокат Кучерук Максим Васильович подав до суду заяву, у якій просив розгляд скарги провести без участі ОСОБА_2 та його представника, проти задоволення скарги не заперечував (а. с. 231 - 233).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. 211,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга на дії виконавця підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що Сквирський районний суд Київської області розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Сбербанк росії» про стягнення збитків та 04.10.2024 ухвалив рішення, яким позов задовольнив та, в частині позовних вимог ОСОБА_1 , стягнув з ПАТ «Сбербанк росії» на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 40 643 176 (сорок мільйонів шістсот сорок три тисяч сто сімдесят шість) доларів США 50 центів.

06.11.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» був укладений договір про відступлення права вимоги за судовим рішенням від 04.10.2024 року № 376/1329/24 (а. с. 17 - 19).

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору сторони дійшли згоди, що за цим Договором у момент його підписання сторонами Стягувач відступає Новому стягувачу, а Новий стягувач приймає право вимоги, що належить Стягувачу і стає Новим стягувачем за судовим рішенням Сквирського районного суду Київської області від 04 жовтня 2024 року №376/1329/24 (далі Судове рішення), яким вирішено: Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сбербанк росії» (код ОКПО: 00332537, місцезнаходження за адресою: російська федерація, м. москва, вул. Вавілова, буд. 19) на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 40 643 176 (сорок мільйонів шістсот сорок три тисячі сто сімдесят шість) доларів США 50 центів, та відповідно Новий стягувач замінює Стягувача у Виконавчих листах виданих Сквирським районним судом Київської області на виконання вказаного рішення суду від 04 жовтня 2024 року у справі №376/1329/24 в частині, що стосується Стягувача (а. с. 17).

Згідно з п. 1.2. вказаного договору визначено, що в силу цього Договору до Нового стягувача, відповідно до п. 1.1. цього Договору, переходять права Стягувача, що виникли із Судового рішення, в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав (а. с. 17).

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 26.12.2024 замінено стягувача у виконавчому листі з ОСОБА_1 на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» () (а. с. 13 - 16).

26.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни із заявою про відкриття виконавчого провадження (а. с. 10,11).

05.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» отримало повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.12.2025 № 6839, а також скаржнику повернуто виконавчий лист № 376/1329/24 від 04.11.2024 та ухвалу Сквирського районного суду Київської області №376/1329/24 від 26.12.2024 (а. с. 42-44).

Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.12.2025 № 6839 обґрунтоване тим, що у виконавчому листі не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб підприємців та громадських формувань боржника, а щодо місцезнаходження боржника зазначено: російська федерація, м. москва, вул. Вавілова, 19. Разом з тим приватний виконавець вказала, що стягувачем не надано виконавцю доказів того, що на території м. Києва знаходиться майно боржника.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом враховуються висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 02.07.2020 у справі №826/9021/18, у яких Верховний Суд наголошує на тому, що незазначення чи помилкове зазначення у виконавчому документі певних реквізитів за умови, що інші його реквізити дають підстави ідентифікувати стягувача та боржника, не може вважатися обставиною, що унеможливлює здійснення виконавчого провадження. Натомість, повернення виконавчих документів виключно з таких підстав визнається формалізмом, який не сприяє забезпеченню ефективного виконання судових рішень на практиці та фактично призводить до затягування виконання виконавчого листа, що порушує право на ефективний судовий захист і створює передумови для порушення з боку України вимог статей 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також у певних випадках статті 1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Судом встановлено, що стягувачем приватному виконавцеві разом із заявою про відкриття виконавчого провадження був наданий виконавчий лист № 376/1329/24, що виданий судом 04.11.2024. Цей виконавчий лист містить всі реквізити, зокрема і ті, що дають можливість ідентифікувати як стягувача, так і боржника (а. с. 12).

Також з матеріалів, долучених до скарги, вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про іпотеку (номер запису 1107250), у якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МЛП-ЧАЙКА» має зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «Сбербанк росії» (сума основного зобов`язання 55 000 000,00 доларів США, строк виконання основного зобов`язання 20.09.2023) і в якості забезпечення виконання цього зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «МЛП-ЧАЙКА» передало в іпотеку на користь Публічному акціонерному товариству «Сбербанк росії» свій майновий комплекс за договором іпотеки, серія номер 5887, 5888, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Бікінеєвою Іриною Анатоліївною 16.12.2011, реєстраційний номер іпотеки 11977316. При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю «МЛП-ЧАЙКА» повністю кредит не повернуло (а. с. 35 -39).

Разом з тим Указом Президента України від 14.05.2018 № 126/2018 введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.05.2018 «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Згідно п. 704 додатку 2 до зазначеного рішення до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк росії» відповідно до ст. 5 Закону України «Про санкції» застосовано обмежувальний захід у вигляді запобігання виведенню капіталів за межі України.

Крім того, Законом України № 2108-IX від 03.03.2022 року Кримінальний кодекс України (КК України) було доповнено статтею 111 -1 Колабораційна діяльність, а Законом України № 2198-IX від 14.04.2022 КК України було доповнено статтею 111-2 Пособництво державі-агресору. Із зазначених статей КК України слідує, що передача ресурсів, в тому числі коштів на користь держави агресора, є злочином і карається відповідною санкцією.

Тобто, будь-яка передача активів підприємству державі агресора, навіть через третіх осіб та юридичних осіб, може підпадати під ознаки вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки, з відповідними наслідками для осіб, які причетні до вчинення таких дій.

Після запровадження санкційного режиму та вказаних вище обмежень відносно до Публічного акціонерного товариствам «Сбербанк росії» платежі за Договором від Товариство з обмеженою відповідальністю «МЛП-ЧАЙКА» припинились, та наразі заборгованість Товариство з обмеженою відповідальністю «МЛП-ЧАЙКА» перед Публічним акціонерним товариством «Сбербанк росії» за тілом кредиту становить 43 005 388,83 доларів США (сорок три мільйони п`ять тисяч триста вісімдесят вісім дол. США 83 центи).

За таких обставин Публічне акціонерне товариство «Сбербанк росії» має право вимоги (дебіторську заборгованість) у розмірі 43 005 388,83 доларів США до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛП-ЧАЙКА». Відповідно грошові кошти, що зберігаються на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛП-ЧАЙКА» у зазначеному розмірі є коштами Публічного акціонерного товариства «Сбербанк росії».

Судом встановлено, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛП-ЧАЙКА» відкриті рахунки в Акціонерному товаристві «КОМІНБАНК» та за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6, а також в Акціонерному товаристві «БАНК АЛЬЯНС» та за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 50, на яких можуть бути розміщені безготівкові кошти, які юридично вважаються такими, що знаходяться за місцем знаходження банку, у якому відкрито рахунок боржника. Місцезнаходження банківських установ, у яких відкриті рахунки, підтверджуються даними ЄДРПОУ та є публічною інформацією.

Частиною 1 ст. 177 Цивільного кодексу України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно із частиною першою статті 178 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Поряд із цим згідно із частиною третьою статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звідси вбачається, що право вимоги є об`єктом цивільних прав, а саме майном, яке може вільно відчужуватися від однієї особи до іншої, в тому числі на підставі договору купівлі-продажу, а також на таке майно може бути звернено стягнення. На стадії прийняття виконавчого документа до виконання достатнім є встановлення обґрунтованої ймовірності знаходження майна боржника у межах відповідного виконавчого округу. Перевірка наявності та розміру такого майна здійснюється у межах вже відкритого виконавчого провадження.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/8115/19 (910/13492/21).

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про органи і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. Пунктом 1 ч. 2 цієї статті Закону у повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про органи і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про органи і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Визначення місця вчинення приватним виконавцем виконавчих дій у вже відкритому виконавчому провадженні здійснюється відповідно до загальних норм, якими визначаються вимоги щодо місця вчинення відповідної виконавчої дії - без обмеження дій приватного виконавця виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність (ч. 6 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» та абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зі змісту наведеної норми ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Частинами 1, 4 ст. 3 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що грошові кошти (кошти) існують в Україні у готівковій (формі грошових знаків) та безготівковій (формі записів на рахунках) формах. Гривня як грошова одиниця України є законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення платіжних операцій та розрахунків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про платіжні послуги» для проведення платіжних операцій використовуються кошти в готівковій або безготівковій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що Банки мають право відкривати рахунки:

1) таким резидентам України: юридичним особам з місцезнаходженням на території України, які провадять діяльність відповідно до законодавства, їх відокремленим підрозділам, відокремленим підрозділам юридичних осіб - нерезидентів, які здійснюють підприємницьку діяльність на території України від імені юридичної особи - нерезидента, фізичним особам, у тому числі фізичним особам - підприємцям, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність відповідно до законодавства;

2) таким нерезидентам України: юридичним особам з місцезнаходженням за межами України, які створені та діють відповідно до законодавства іноземної держави, представництвам таких юридичних осіб в Україні, які не здійснюють підприємницької діяльності на території України від імені юридичної особи - нерезидента, офіційним представництвам, міжнародним організаціям та їх відокремленим підрозділам, що мають імунітет і дипломатичні привілеї, а також представництвам інших організацій з місцезнаходженням за межами України, які створені та діють відповідно до законодавства іноземної держави і не здійснюють підприємницької діяльності відповідно до законодавства, фізичним особам.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів у іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

У ч. 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Поряд з викладеним суд вважає за необхідне зазначити таке. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» no. 15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Повернення виконавчого документа з формальних підстав без оцінки наданих доказів фактичної наявності майна суперечить принципу обов`язковості виконання судових рішень та практиці ЄСПЛ

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 905/3542/15, який у своїй практиці зазначає, що наявність рахунків у банківських установах, розташованих у відповідному виконавчому окрузі, є достатньою підставою для прийняття виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, зважаючи, що виконавчий лист містить усі необхідні реквізити, зокрема і ті, що дають можливість ідентифікувати як стягувача, так і боржника, а також те, що Суд встановив наявність об`єктивних та документально підтверджених даних про розташування майна боржника у межах виконавчого округу міста Києва, що виключає можливість повернення виконавчого документа з підстав відсутності територіальної компетенції, а саме безготівкові кошти, які знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛП-ЧАЙКА», щодо яких у Публічного акціонерного товариства «Сбербанк росії» наявне право вимоги, то відмова у відкритті виконавчого провадження є неправомірною та безпідставною, а повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 6839 від 26.12.2025, винесене приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт Катериною Валеріївною, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19, 129 1 Конституції України, ст. 2, 4, 10,18,211,247,258- 261, 263, 431, 351- 355 ЦПК України, ст. 1,4,18,24,26,53 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 177,178,190,656 ЦК України, ст 3,4,64 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 22,23,25 Закону України «Про органи і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕЙ ЗЕЛЕНЬ» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни задовольнити.

Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, що полягають у винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання №6839 від 26.12.2025 неправомірними.

Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 6839 від 26.12.2025, винесене приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт Катериною Валеріївною.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. коваленко