РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Богун О.О.,

при секретареві Дубовик А.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 2021 році з ініціативи АТ «Ідея Банк» між позивачем та відповідачем було укладено договір про встановлення кредитного ліміту на платіжній картці. Під час укладання зазначеного договору позивач перебував у стані психічного розладу, що істотно впливало на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також позивач зазначає що у нього наявне свідоцтво про хворобу №2400 від 25.09.2018 року, а також є висновок судово-психіатричної експертизи №287-к від 25.06.2025 року, які підтверджують наявність відповідного психічного стану. Крім того, позивач зазначає що він є ветераном війни, учасником АТО таповномаштабної війни, має інвалідність ІІ групи отриману внаслідок проходження служби. Вважає що ці обставини суттєво впливають на його психічний та фізичний стан що має бути враховано судом як підстава для пом`якшення наслідків правочину та соціального захисту позивача відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином позивач вважає що на момент укладення договору він не міг повною мірою усвідомлювати правові наслідки своїх дій, що є підставою для визнання правочину недійсним.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 07 листопада 2025 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

29 грудня 2025 року відповідачем АТ «Ідея Банк» було направлено до суду заяву в якій відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки позивач не надав жодних реквізитів кредитного договору який він хоче визнати недійсним.

30 січня 2026 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у 2021 році з ініціативи АТ «Ідея Банк» між позивачем та відповідачем було укладено договір про встановлення кредитного ліміту на платіжній картці. Під час укладання зазначеного договору позивач перебував у стані психічного розладу, що істотно впливало на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також позивач зазначає що у нього наявне свідоцтво про хворобу №2400 від 25.09.2018 року, а також є висновок судово-психіатричної експертизи №287-к від 25.06.2025 року, які підтверджують наявність відповідного психічного стану. Крім того, позивач зазначає що він є ветераном війни, учасником АТО таповномаштабної війни, має інвалідність ІІ групи отриману внаслідок проходження служби. Вважає що ці обставини суттєво впливають на його психічний та фізичний стан що має бути враховано судом як підстава для пом`якшення наслідків правочину та соціального захисту позивача відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином позивач вважає що на момент укладення договору він не міг повною мірою усвідомлювати правові наслідки своїх дій, що є підставою для визнання правочину недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Ст. 203 Кодексу передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також моральним засадам суспільства

2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності

3.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі

4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом

5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним

Відповідно до ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досяг згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про суд практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

У постанові Верховного суду від 05 квітня 2018 року по справі № 405/20/15-ц зазначено що відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

Сторонами оспорюваного договору про встановлення кредитного ліміту від є Акціонерне товаристо «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . Позивач в свою чергу не надав самого договору про встановлення кредитного ліміту що не дає можливості суду вивчити його як доказ та встановити правомірність його умов.

Отже суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійним.

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 81, 141, 237, 263-265, 280-282, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун

12.01.2026