ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 554/11729/24

провадження № 61-11836св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» (далі - ТОВ «Полтаваенергозбут») та Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (далі - АТ «Полтаваобленерго»)

на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 серпня 2025 року

у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Обідіної О. І., Пікуля В. П.

у цивільній справі

за позовом ОСОБА_1 (далі - позивачка)

до

відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» (далі - відповідач)

третя особа - АТ «Полтаваобленерго» (далі - третя особа),

про визнання укладеними заяви-приєднання та договору,

ухвалив постанову про таке:

I. Вступ

1. У жовтні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача за участю третьої особи про визнання укладеними заяви-приєднання та договору.

2. Суд першої інстанції у позові відмовив.

3. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення про задоволення позову.

4. Відповідач та третя особа оскаржили судові рішення в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказали те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Зазначають, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Вказують на існування невизначеності в судовій практиці щодо питання постачання електричної енергії на об`єкти споживачів (гаражів) за тарифами для побутових або непобутових споживачів.

5. Оскаржуване судове рішення переглядається в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.

ІІ. Короткий зміст позовних вимог

6. Позов обґрунтований так:

- позивачці на праві приватної власності належить гараж на АДРЕСА_1 а (далі - спірний гараж), що розташований на земельній ділянці, яка у власність або оренду не передавалася;

- з метою використання належного позивачці гаража у особистих цілях

у 2024 році вона звернулася до АТ «Полтаваобленерго» для встановлення однофазного електролічильника та в подальшому отримала від

відповідача заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - заява-приєднання) та договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір);

- згідно з умовами цього договору електрична енергія надаватиметься до належного їй гаража як малому не побутовому споживачу для використання в професійній, господарській, підприємницькій та іншій діяльності;

- дії відповідача із спонукання до підписання договору, і як наслідок сплати за спожиту електричну енергію не як побутового споживача, який використовує електричну енергію на належному на праві приватної власності об`єкті у особистих потребах, а не комерційній основі, порушують особисті майнові права, оскільки тариф за електричну енергію малим не побутовим споживачем, яка використовується в професійній, господарській, підприємницькій та іншій діяльності значно вищий ніж тариф на електричну енергію, що постачається фізичним особам, побутовим споживачам;

- такі дії відповідача свідчать про порушення Закону України

від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист права споживачів» (далі - Закон України «Про захист права споживачів»).

7. Враховуючи викладене, позивачка просила:

- визнати укладеними між нею та відповідачем заяви-приєднання та договір на постачання електричної енергії на об`єкт нерухомого майна позивача (гараж) на умовах комерційної пропозиції № 8-УП.

ІII. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня

2025 року у позові відмовлено.

9. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що немає підстав постачати електричну енергію до спірного гаража на умовах комерційної пропозиції № 8-УП, оскільки цей гараж не охоплюється поняттям «об`єкт побутового споживача», тому споживач, який має на праві власності такий об`єкт не являється побутовим.

IV. Короткий зміст постанови апеляційного суду

10. Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 серпня 2025 року апеляційну скаргу представника позивачки задоволено.

Рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано укладеними між позивачкою та відповідачем заяву-приєднання та договір на постачання електричної енергії до спірного гаража на умовах комерційної пропозиції № 8-УП.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

11. Задовольнивши позов, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем не доведено, що позивачка використовує електроенергію

в професійній, господарській, підприємницькій та іншій діяльності.

Дії відповідача із спонукання до підписання договору про постачання електричної енергії як не побутового споживач, та як наслідок сплати споживачем за спожиту електроенергію у значно більшому розмірі, ніж як для побутового споживача, не відповідають вимогам закону, засадам рівності, принципам розумності та справедливості та порушують права позивачки як споживача послуг.

V. Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

12. У касаційних скаргах відповідач та третя особа просять постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

13. Касаційні скарги обґрунтовані таким:

- суд апеляційної інстанції застосував норми Закону України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закону України «Про ринок електричної енергії») замістьспеціальноїнорми, а саме: норми пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу I Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послугвід 14 березня

2018 року № 312 (далі -ПРРЕЕ) (зі змінами від 05 жовтня 2022 року № 1272) у поєднані з пунктами 14.1.129, 14.1.129-1, 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) щодо визначення поняття «побутові потреби» та «об`єкт побутового споживача»;

- судом апеляційної інстанції не взято до уваги, щовказані норми ПРРЕЕ

є спеціальними норми та деталізують норми, які встановлені у загальному законі, тому підлягали застосуванню у даних спірних правовідносинах у першу чергу;

- відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування до спірних правовідносин норм спеціального закону, а саме пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу I ПРРЕЕ (в редакції від 05жовтня 2022 року

№ 1272) у поєднані з пунктами 14.1.129, 14.1.129-1, 14.1 статті 14 ПК щодо визначення «об`єкт побутового споживача» саме увідношенні до гаражів, відповідно до яких, гаражі не відносяться до об`єкта нежитлової нерухомості, тобто не є об`єктом побутового споживача;

- апеляційний суд не врахував, що Положенням «Про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05червня 2019року №483 (далі - Положення), встановлено фіксовані ціни на електричну енергію для побутових споживачів;

- суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові щодо укладення договору про постачання електричної енергії на належний позивачці об`єкт гараж на умовах комерційної пропозиції № 8-УП за фіксованими цінами, оскільки цей гараж не охоплюються поняттям «об`єкт побутового споживача», тому споживач, який має на праві власності такий об`єкт, не єпобутовим;

- судом апеляційної інстанції не досліджено ту обставину, що

в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка зверталась із заявою- приєднанням до договору про постачання електричної енергії на умовах комерційної пропозиції № 8-УП якою передбачено постачання електричної енергії для побутових споживачів за фіксованими цінами, встановленими Положенням.

VІ. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

14. 03 грудня 2025 року представник позивачки подав до Верховного Суду відзив на касаційні скарги, просив відмовити у їх задоволені, навівши такі мотиви:

- законодавством визначений чіткий перелік суб`єктів, які відносяться до побутовихспоживачів, а також визначено вид потреб та коло суб`єктів, які не підпадають під це поняття, зокрема, фізичні особи, які використовують електричну енергію для забезпечення власних потреб, що включають професійну діяльність;

- тобто, однією із умов для віднесення споживача до категорії малих непобутових споживачів є та обставина, при якій він винятково не мав би вважатися побутовим споживачем, а також при якій він не відповідав би самій сутті поняття «побутовий споживач»;

- позивачка є побутовим споживачем, оскільки не використовує гараж в професійній, господарській чи підприємницькій діяльності, відповідачем зворотного не доведено;

- посилання в касаційних скаргах на те, що оскільки гаражі відносяться до об`єктів нежитлової нерухомості (підпункт «г» пункту 14.1.129-1

статті 14 ПК), то вони не є об`єктом побутового споживання є помилковим, з огляду на те, що гараж може бути складовою частиною господарських (присадибних) будівель приватного домогосподарства та відноситися до об`єктів побутового споживання, як і гараж позивачки;

- дії відповідача із спонукання до підписання договору про постачання електричної енергії як не побутового споживача, та як наслідок сплати споживачем за спожиту електроенергію у значно більшому розмірі, ніж як для побутового споживача, не відповідають вимогам закону, засадам рівності, принципам розумності та справедливості та порушують права позивачки як споживача послуг.

VІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції

15. 18 та 22 вересня 2025 року ТОВ «Полтаваенергозбут»

і АТ «Полтаваобленерго» подали до Верховного Суду касаційні скарги на постанову апеляційного суду.

16. Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаними касаційними скаргами.

17. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 18 листопада

2025 року.

18. Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року залишено без розгляду відзив позивачки, поданий 10 грудня 2025 року.

19. Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

VІІI. Фактичні обставини, встановлені судами

20. Позивачкає власником спірного гаража, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 24 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Буленко О. О., за

№ 6091, копіями Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно

№ 21433040 від 26 грудня 2008 року та витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 6871689 від 24 грудня 2008 року.

21. На вказаний гараж Комунальне підприємство Полтавське БТІ «Інвентаризатор» виготовило технічний паспорт від 27 жовтня 2008 року.

22. За зверненням позивачки до відповідача належний їй гараж був обладнаний однофазним вузлом обліку електроенергії, що слідує із повідомлення про надання послуги з приєднання від 27 травня 2024 року.

23. Відповідно до заяви-приєднання позивачки від 17 вересня 2024 року відповідачем проініційовано приєднання споживача до умов Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії за технічними даними паспорта точки/точок розподілу за об`єктом споживача за адресою:

АДРЕСА_2 .

24. Позивачка отримала від третьої особи заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та договір № 42301382 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, згідно з якими електрична енергія надаватиметься для гаража як малому не побутовому споживачу на умовах комерційної пропозиції № КП 13-УП.

25. Згідно з додатком № 2 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг комерційна пропозиція № 8-УП діє виключно для побутових споживачів. Ціна за 1 кВТ електроенергії становить 4,32 грн (з ПДВ); Комерційна пропозиція № 13-УП діє для споживачів електричної енергії, яка витрачається в допоміжних (нежитлових) приміщеннях, із договірною потужністю до 50 кВт, електроустановки яких приєднані до мереж оператора системи розподілу АТ «Полтаваобленерго». Ціна за 1 кВТ електроенергії становить: 1 клас - 8,95565 грн (з ПДВ); 2 клас - 10,75303 грн (з ПДВ).

IХ. Позиція Верховного Суду

26. Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 5), Верховний Суд зазначає таке.

27. У цій справі позивачка посилалась на те, що вона є побутовим споживачем, оскільки не використовує гараж в професійній, господарській чи підприємницькій діяльності, тому відповідач порушив її права, як споживача, віднісши її до категорії не побутових споживачів, що є підставою для оплати електричної енергії у завищеному розмірі (див. пункти 6-7).

28. Відповідно до частини 1статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»:

споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання;

непобутовий споживач- фізична особа-підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання;

побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність);

малий непобутовий споживач - споживач, який не є побутовим споживачем і купує електричну енергію для власного споживання, електроустановки якого приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 50 кВт.

29. Згідно з наданими позивачкою додатками до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 22306726, у тому числі, додатку № 2, який нею укладений, що слідує з повідомлення

АТ «Полтаваобленерго» від 09 вересня 2024 року паспорт точки розподілу, вид об`єкта електрифікації, до складу якого входить площадка комерційного обліку, за адресою: АДРЕСА_1 - « Гараж ».

30. Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив з того, що відповідачем було правильно кваліфіковано відносини з приводу постачання електричної енергії до спірного гаража з позивачкою як з малим непобутовим споживачем, у зв`язку з чим дійшов висновку, що немає підстав для визнання укладеними між сторонами заяви-приєднання та договору на постачання електричної енергії на об`єкт нерухомого майна (гараж) (див. пункт 9).

31. Суд апеляційної інстанції, задовольнивши позов, виходив з того, щовідповідачем не доведено, що позивачка використовує електроенергію

в професійній, господарській, підприємницькій та іншій діяльності

(див. пункт 11).

32. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

33. Вимогу позивача про зобов`язання укласти договір у певній редакції у випадках, які допускають вирішення таких спорів судом, слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, що не суперечить способам захисту, визначеним пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК. За наслідками розгляду такої вимоги у резолютивній частині свого рішення суд має зробити висновки про визнання укладеним договору у запропонованій позивачем редакції, виклавши текст редакції договору, яка за висновками суду відповідає вимогам законодавства та визнається судом укладеною, чи висновки про відмову у визнанні укладеним договору у запропонованій позивачем редакції (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 910/6139/20).

34. У спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в позові та

в резолютивній частині судового рішення в обов`язковому порядку мають вказуватися позовні вимоги та рішення суду з кожної спірної умови договору або умови всього договору, якщо інша сторона взагалі відмовляється

від укладення відповідного договору (див. постанови Верховного Суду

від 28 липня 2021 року у справі № 127/4954/19, від 28 січня 2026 рокуу справі

№ 726/529/25).

35. Суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору (пункт 6.2.2 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/15590/17).

36. Апеляційний суд не перевірив критерії, за яких власник гаража може придбавати електроенергію як побутовий споживач. Не звернув увагу, що позивачка додала до позовної заяви два договори про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Один з них як для побутових споживачів. Відповідно апеляційний суд їх зміст та умови не з`ясував, не встановив наявність правовідношення, в силу якого сторони зобов`язані укласти саме той договір, на якому наполягає позивачка та, дійшовши висновку про задоволення позову, у постанові не відобразив повний текст відповідного договору.За таких обставин апеляційний суд дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

ХІ. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

37. Доводи касаційних скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду частково ухвалена без додержання норм процесуального права.

38. Верховний Суд звертає увагу на те, що встановлення обставин справи та вирішення питання про оцінку доказів за змістом частини першої

статті 400 ЦПК виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

39. За результатами розгляду касаційних скарг Верховний Суд вважає, що оскаржувана постанова ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, що відповідає змісту статті 411 ЦПК.

40. Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

В такому випадку розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Із цих підстав,

керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» та Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» задовольнити частково.

2. ПостановуПолтавського апеляційного суду від 18 серпня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції постанова Полтавського апеляційного суду від 18 серпня 2025 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко