НОВОУШИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 680/130/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року селище Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Олійник А.О.,

з участю секретаря судового засідання Максимчука С.М.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сулика Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

установив:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що сторони проживали як цивільне подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 та у них народився син ОСОБА_4 . Відповідач не приймає участі у вихованні та розвитку дитини, веде аморальний спосіб життя, агресивно поводиться щодо позивачки та дитини, зловживає спиртними напоями, перебував на обліку психоневрологічної лікарні з приводу алкоголізму, неодноразово вчиняв домашнє насильство, не виконував вимоги термінового заборонного припису, за що був притягнутий судом до адміністративної відповідальності, також має заборгованість зі сплати аліментів. Така сукупність факторів змусила позивача дистанціювати дитину від батька, оскільки його агресія та спосіб життя негативно впливає на дитину.

Вказує, що у дитини немає жодних почуттів та прив`язаності до батька, дитина не цікавиться та не запитує про відповідача. Вихованням дитини, її фінансовим утриманням, медичним доглядом займається виключно мати, відповідач до садочку дитини не з`являється, участі у батьківських зборах не бере, також не може забезпечувати навіть себе через алкогольну залежність. Тому вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, що відповідатиме інтересам дитини.

Представник позивача адвокат Сулик Р.А. підтримав позов з підстав викладених у ньому. Додатково пояснив, що відповідач з народження сина ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Однак до суду повернулися конверти із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу (судової повістки).

Відповідно до статті 223 ЦПК України наявні підстави для розгляду справи за відсутності відповідача та представника органу опіки та піклування.

Думка дитини судом не заслуховувалась з огляду на її малолітній вік (5 років), відомості щодо відвідування нею інклюзивної групи, думку представника позивача у судовому засіданні.

Процесуальні дії у справі

25 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тлумацьку міську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області як орган опіки та піклування.

29 квітня 2025 року зупинено провадження у цивільній справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних сил України.

26 грудня 2025 року поновлено провадження, оскільки судом будо встановлено, що відповідач відсутній на службі.

15 січня 2026 року та 16 лютого 2026 року підготовче засідання відкладено.

24 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження (арк. спр.18).

Позивач ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (арк. спр. 17,19).

ОСОБА_3 відвідує інклюзивну групу «Віночок» Тлумацького ЗДО «Сонечко» з 04 жовтня 2023 року. Вихованням дитини займається мати. ОСОБА_4 позитивно характеризується, має добре розвинені навички самообслуговування. Батько ОСОБА_4 контакту із закладом, де виховується дитина не підтримує, із вихователями не спілкується, що підтверджується довідками, виданими директором ЗДО «Сонечко» (арк.спр.28,29).

ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, а саме за те, що 20.06.2023 близько 11 год 05 хв, перебуваючи за адресою свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме: висловлювався в її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, в наслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю. Вказана обставина підтверджується постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2023 року у справі № 353/685/23 (арк.спр.23-24).

З відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, що підтверджується судовим наказом Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2023 року у справі № 353/1026/23 (арк.спр.25).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Частинами 2,3 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України.

Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine, заява № 39948/06), зроблено висновки про виключність такого заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположну складову сімейного життя. Заходи національних органів, спрямовані на те, щоб перешкодити реалізації вказаного права, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання може здійснюватися «згідно із законом», відповідати законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися досить переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Разом із тим у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Суд установив, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Сторони спільно проживали з грудня 2019 року до червня 2023 року, про що вказано у позовній заяві. Зазначена обставина підтверджується даними постанови Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2023 року у справі № 353/685/23, в якій вказано про те, що ОСОБА_2 проживав по АДРЕСА_1 , і вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 домашнє насильство.

З 23 червня 2022 року відповідач ОСОБА_2 призваний на військову службу по мобілізації (арк.спр.106). З 23 квітня 2025 року ОСОБА_2 обліковується в статусі «СЗЧ», знято з усіх видів забезпечення, що підтверджується довідкою від 07 грудня 2025 року, витягом з наказу (арк.спр.115, 116).

Позивач в обґрунтування своїх вимог, покликалась на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, зловживання відповідачем алкогольними напоями, неправильний спосіб життя та агресія стосовно позивача та дитини.

Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч. 7 81 ЦПК України).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Позивач не надала належних та достатніх доказів, які б свідчили про ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_4 .

Так, одним із доводів позовної заяви є те, що відповідач не бере участі в утриманні сина, на підтвердження чого подано судовий наказ, виданий Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 13 вересня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 . Однак, вказаний доказ не може свідчити про те, що відповідач не утримує сина, адже позивач не долучила до позовної заяви довідки-розрахунку заборгованості, виданої державним виконавцем про наявність заборгованості зі сплати аліментів. Ба більше представник позивача у судовому засіданні вказав, що вказаний судовий наказ не пред`явлений до примусового виконання.

Та обставина, що відповідач не відвідує дошкільний освітній заклад, де навчається його син, не є достатньою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав з огляду на те, що дитина відвідує заклад з 04 жовтня 2023 року, а відповідач призваний на військову службу з 23 червня 2022 року, що об`єктивно ускладнює спілкування з дитиною та участь у її вихованні.

Одиничний випадок притягнення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення 20 червня 2023 року домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , про що свідчить постанова Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2023 року (арк.спр.23-24), не може свідчити про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, чи жорстоке поводження із дитиною. У вказаній постанові відсутні дані про те, що свідком домашнього насильства був малолітній ОСОБА_4 .

Інші долучені позивачем докази - талон повідомлення № 1117, відповідь ГУНП в Івано-Франківській області, постанова Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2024 року у справі № 353/1337/23 (арк.спр.20-22, 26-27) не вказують на вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 ні щодо сина ОСОБА_4 , ні щодо позивача ОСОБА_1 , оскільки за постановою суду провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 38 КУпАП.

Непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Доказів того, що відповідач є хронічним алкоголіком/наркоманом, чи жорстоко поводиться із сином, позивач не надала.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку від 19 лютого 2026 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_2 є доцільним (арк. спр.141-142).

Надаючи оцінку зазначеному висновку, в тому числі з огляду на його мотивувальну частину, суд зазначає, що орган опіки та піклування керувався поясненнями позивача ОСОБА_1 , довідкою Новоушицької селищної ради про те, що ОСОБА_2 зареєстрований у с. Бучая, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, проте не проживає, мобілізований до ЗСУ, листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13 січня 2026 року про те, що ОСОБА_2 направлений для проходження військової служби, довідкою-характеристикою, виданою старостою села Бучая, згідно з якою ОСОБА_2 за час проживання на території громади зарекомендував себе з негативної сторони.

Проаналізувавши вказані обставини, орган опіки та піклування виснував: «зазначені обставини у відповідності до статті 164 СК України внаслідок вище зазначених обставин, які перешкоджають дитині жити та виховуватись у повноцінній сім`ї, користуватись правами наданими їй державою, виходячи із інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ».

Тобто, прийнявши вказане рішення, орган опіки і піклування не навів конкретної підстави, визначеної ч. 1 ст. 164 СК України, яка б могла слугувати підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Вказаний висновок органу опіки та піклування базується виключно на поясненнях позивача ОСОБА_1 .

У висновку не надано оцінку тій обставині, що відповідач з 2022 року проходив військову службу.

Також у висновку не мотивовано в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав.

З огляду на викладене суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_4 , оскільки він є необґрунтованим. Вказаний висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав, а також що таке рішення найкраще відповідає інтересам дитини.

Крім того суд зауважує, що держава несе позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення ним від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, чи доказів, що характеризують особливості батька чи матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таких доказів матеріали справи не містять.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги є недоведеними, а відтак у позові необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у позові, судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн необхідно покласти на останню.

Керуючись ст.ст. 2, 76-81,89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

Судові витрати, понесені позивачем у виді сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн, покласти на останню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 березня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, місцезнаходження: вул. Івана Макуха, 12, м. Тлумач Івано-Франківського району Івано-Франківської області, .

Суддя А. О. Олійник