У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

05 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 569/5193/25

Провадження № 22-ц/4815/233/26

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Рішення суду першої інстанції

(повним текстом) проголошено:

о 14 год. 04 хв. 03 жовтня 2025 року

у м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

за участі: представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб" адвокат Шипілов Олександр Вікторович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хром'як Уляни Вікторівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб" про стягнення грошових коштів за простим векселем,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року через свого представника адвоката Сергієнко О.В. в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб" (далі ТОВ "Скарб" або товариство) про стягнення заборгованості у розмірі 2 607 380 доларів США, що складало 107 977 864 гривні, за простим векселем серії АА №0062679 від 13 грудня 2022 року.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що 03 січня 2023 року ним укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого отримав право вимоги за договором позики №02/22, що був укладений 17 січня 2011 року між Підприємством-нерезидентом Компанією «Danstar Implex LLP», company № НОМЕР_1 , юридичною особою зареєстрованою відповідно до законодавства Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії, та ТОВ «Скарб», за яким відповідач отримав позику в загальній сумі 2 607 386 доларів США, виписавши простий вексель серії АА №0062679 від 13 грудня 2022 року.

Того ж дня, 03 січня 2023 року, через його представника адвоката Сергієнко (Слободенюк) О.В. передано заяву-повідомлення боржнику, про те, що борг за договором позики №02/22 від 17 січня 2011 року відступлено позивачу, а тому відповідач зобов`язаний повернути суму боргу на користь ОСОБА_2 . Заява-повідомлення отримана відповідачем 08 січня 2023 року.

Наступного дня, 04 січня 2023 року, він уклав договір купівлі-продажу фінансових інструментів №04/23-l, за яким набув права власності на простий вексель серії АА №0062679 від 13 грудня 2022 року на суму 2 607 380 доларів США, що складає 107 977 864 гривні. При цьому отримав оригінал простого векселя серії АА №0062679 від 13 грудня 2022 року із вчиненим індосаментом на звороті простого векселя, за яким він є векселедержателем та має право вимоги щодо повернення грошових коштів за простим векселем. Додатково позивач отримав акт звірки взаємних розрахунків станом на 13 грудня 2022 року.

27 січня 2025 року на адресу товариства направлено заяву про передачу повідомлення-вимоги щодо усунення порушення зобов`язання сплати грошових коштів, цінних паперів та векселів. Відповідач отримав цю заяву через представника позивача адвоката Сергієнко О.В.

Окремо посилався на те, що на день пред`явлення позову відповідачем знехтувано виконання свого грошового зобов`язання за простим векселем та не сплачено грошових коштів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ТОВ "Скарб" на користь ОСОБА_2 заборгованість за простим векселем серії АА №0062679 від 13 грудня 2022 року у розмірі 2 607 380 доларів США і 7 570 гривень судових витрат.

Повернуто ОСОБА_2 з Державного бюджету України частину судового збору у розмірі 7 570 гривень, сплаченого ним відповідно до квитанції №0.0..1 від 13 травня 2025 року.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Хром`як У.В., вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим унаслідок вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи та інтереси особи, яка не брала участі у справі, що призвело до неповноти з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права, просить його скасувати, ухваливши нове про відмову ОСОБА_2 у позові до ТОВ "Скарб" про стягнення грошових коштів за простим векселем.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про те, що ухваленим рішенням порушуються майнові права і законні інтереси ТОВ "Скарб", адже передбачено стягнення грошових коштів із товариства на користь позивача. Цим рішенням покладено на відповідача зобов`язання, які не підтверджені жодними доказами існування боргу, що свідчить про неправомірне зменшення майнових активів ТОВ "Скарб" та завдання йому матеріальної шкоди. Також створюється ризик порушення фінансової стабільності товариства, негативно впливає на можливість виконання ним господарських зобов`язань перед контрагентами і державою, порушує її права як власника та контролюючої особи, яка фактично несе наслідки неправомірного стягнення. Крім того, обставини справи, спосіб розгляду та зміст судового рішення вказують про можливу упередженість суду попередньої інстанції та про імовірне зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що суперечить вимогам ст.ст. 12, 13 ЦПК України і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У доповненнях від 09 грудня 2025 року до апеляційної скарги, які прийняті апеляційним судом з огляду на отримання заявником лише 10 листопада 2025 року копії повного тексту рішення Рівненського міського суду від 03 жовтня 2025 року, вказувалося, що частка ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ "Скарб" становить 1 560 000 гривень, що відповідає 65% статутного капіталу і надає їй прямий вирішальний вплив на діяльність товариства.

На її думку, представник ТОВ "Скарб" Сістук А.О. діяв у судовому засіданні не в інтересах довірителя, всупереч Статуту товариства і наданих йому повноважень. При цьому керівник товариства не був уповноважений виписувати простий вексель, а також визнавати позов, оскільки ОСОБА_1 заперечує проти нього повністю. Тому права та інтереси товариства не були представлені належним чином, що призвело до вирішення питання про права, свободи та інтереси особисто ОСОБА_1 .

Вважає, що видати простий вексель можна тільки з тим, аби оформити грошову заборгованість за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Натомість за обставинами справи простий вексель видано у зв`язку з невиконанням умов договору позики, за яким утворилася заборгованість, що суперечить ст. 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні".

Відповідно до ст. 131 Закону України "Про обіг векселів в Україні" за видачу векселя без наявності грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги або без визначення у відповідному договорі умови проведення розрахунків із застосуванням векселів чи із зазначенням суми платежу за векселем, що є більшою від суми зобов`язань трасата, перед трасантом або векселедавця (за переказним векселем трасанта) перед особою, якій чи за наказом якої має бути здійснений платіж, на юридичну особу векселедавця (за переказним векселем трасанта) накладається штраф у розмірі від чотирьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому сам договір позики і додаткові угоди до позовної заяви долучено не було, а його зміст судом не досліджувався.

Отже, видача векселя для погашення заборгованості за договором позики законодавством заборонена. Вексель застосовується для оформлення заборгованості за товари (роботи, послуги) у разі, якщо ця заборгованість не може бути у встановлені строки погашена грошовими коштами. У випадку з договором позики сам факт укладення договору позики означає оформлення заборгованості і "переоформити" її на вексель у відносинах за договором позики неможливо, проте це було зроблено сторонами у справі і підтверджено судовим рішенням.

Покликається на те, що ОСОБА_3 як директор товариства відповідно до пунктів 7.1.2, 8.2 Статуту товариства був не вправі вчиняти від імені ТОВ "Скарб" будь-які правочини на суму, що перевищують 1 000 000 гривень, адже такі питання є виключною компетенцією загальних зборів учасників. Ним же незаконно видано і простий вексель на забезпечення договору позики на суму неповернутого боргу у 2 607 386 доларів США, а сама процедура його оформлення та підписання не відповідала вимогам закону. Отже, у разі перевищення повноважень представником особи, від імені якої вексель підписано, тобто прийняття ним зобов`язань за векселем від імені іншої особи на суму, що перевищує ту, в межах якої він мав право діяти, зобов`язання переносить на представника не в повному обсязі, а лише у межах перевищення.

Не погоджується і з встановленими судом правовідносинами за договором позики, оскільки не дослідивши зміст самого договору позики та не з`ясувавши фактичних умов його виконання, знехтувано вимогами закону, якими визначено природу і відповідальність за прострочення договірного зобов`язання. Законодавство не передбачає можливості оформлення невиконаного у строк грошового зобов`язання за договором позики у спосіб видачі векселя. Тому висновки суду, що зроблені з підміною механізму відповідальності, визначеного Цивільним кодексом України, є хибними і ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Тому заявник покликається на помилковість застосованих судом норм ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", ст.ст. 7, 8, 75, 76, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ст.ст. 97, 99, 1046, 1047, 1050, 625, 513, 524 ЦК України.

Також на час розгляду справи ОСОБА_1 не було відомо про існування договору позики і виданого векселя, про ухвалене судове рішення та фактичний перебіг судового процесу, що унеможливило подання доказів, витребування бухгалтерських документів і банківських виписок. При цьому товариство було позбавлене можливості реалізувати право на захист, адже участь у справі від імені ТОВ "Скарб" здійснював керівник ОСОБА_3 , який визнав позов. Тому ОСОБА_1 клопотала про долучення до матеріалів справи Статуту ТОВ "Скарб", затвердженого протоколом загальних зборів учасників №/07/2029 від 24.07.2019; довідку ТОВ "Скарб" №1 від 05.12.2025 щодо останнього платежу за договором позики №02/11; довідку ТОВ "Скарб" №2 від 05.12.2025 щодо активів товариства на час видачі векселя.

Окрім цього, ТОВ "Скарб" було зобов`язане повернути грошові кошти за договором позики до 31 грудня 2014 року, а, отже, перебіг позовної давності розпочався з 01 січня 2015 року і мав закінчитися 01 січня 2018 року. Разом з тим у зв`язку із здійсненням 12 квітня 2016 року товариством платежу за цим договором цей факт свідчить про визнання боргу і переривання позовної давності у межах строку її дії. Тобто перебіг позовної давності знову розпочався 13 квітня 2016 року і завершився 13 квітня 2019 року. Позивач звернувся до суду лише 13 березня 2025 року, тобто зі спливом позовної давності у понад п`ять років.

Звертає увагу, що відповідач був позбавлений можливості подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності у суді першої інстанції, адже участі у справі не брав, а від імені ТОВ "Міура" брав участь колишній керівник товариства, який повністю визнав позов, діючи усупереч інтересам довірителя. Отже, наявними є поважні причини для подання відповідного клопотання на стадії апеляційного перегляду.

За цих обставин до застосування підлягають норми ст.ст. 256, 257, 261, 264, 267 ЦК України.

У поданому відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Сергієнко О.В., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

04 березня 2026 року представником ОСОБА_2 адвокатом Сергієнко О.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи через її хворобу, а тому і неможливість брати участь у судовому засіданні. При цьому долучила медичний висновок №1111-9НЗС-4828-МН6В від 2026-03-04.

Проте заявлене клопотання підлягає відхиленню.

Так, відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належно повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тобто процесуальним законом надано право розглядати справу за відсутності сторін, які належно повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 і його представник належно повідомлені про день, час та місце розгляду справи, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подавали, а попереднє судове засідання у справі уже відкладалося за заявою адвоката Сергієнко О.В.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18).

Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив неможливості розгляду справи за відсутності позивача і його представника, адвокатом Сергієнко О.В. реалізовано своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хром`як У.В. та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (ст. 367 ЦПК України), розгляд колегією суддів справи за відсутності ОСОБА_2 та його представника не свідчить про порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження, виходячи з такого.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ТОВ "Скарб" на користь ОСОБА_2 заборгованість за простим векселем серії АА №0062679 від 13 грудня 2022 року у розмірі 2 607 380 доларів США і 7 570 гривень судових витрат.

Повернуто ОСОБА_2 з Державного бюджету України частину судового збору у розмірі 7 570 гривень, сплаченого ним відповідно до квитанції №0.0..1 від 13 травня 2025 року.

Вважаючи, що хоча вона не брала участі у справі, однак судовим рішенням вирішено питання про її права, свободи та інтереси як засновника (учасника) ТОВ "Скарб" з часткою 65% статутного капіталу, що складає 1 560 000 гривень і надає їй прямий вирішальний вплив на діяльність товариства, власника та контролюючої особи, яка фактично несе наслідки неправомірного стягнення, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вимагаючи його скасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ТОВ "Скарб" про стягнення грошових коштів за простим векселем.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі № 910/5079/23 зроблено висновок, що право на оскарження судового рішення особою, яка не брала участі у справі, виникає лише у випадку, якщо суд безпосередньо вирішив питання про її права, інтереси та/або обов`язки, що має підтверджуватися висновками в мотивувальній частині або прямою вказівкою в резолютивній частині рішення. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору, включаючи потенційний вплив рішення на права особи, не є підставою для такого оскарження.

При цьому наголошено, що судове рішення у приватноправовому спорі діє inter partes (тобто з правовим ефектом тільки для сторін у справі). Судове рішення, ухвалене у справі, за жодних обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі в цій справі. Зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає прав чи обов`язків інших осіб.

Окрім того, з висновків Верховного Суду, що висловлені ним у постановах від 21 вересня 2018 року у справі №909/68/18, від 18 грудня 2018 року у справі №911/1316/17 та від 30 липня 2019 року у справі №903/825/18, вбачається така правова позиція.

Згідно із ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких трьох критеріїв: 1.) вирішення судом питання про її право, 2.) інтерес, 3.) обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом з тим судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Приходячи до переконання про закриття апеляційного провадження, колегія суддів бере до уваги те, що наведені заявником обставини, на які вона покликається як на вирішення судом питання про її права, свободи та інтереси, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, заявник вважає, що оскаржуваним рішенням покладено на ТОВ "Скарб" безпідставні зобов`язання, що призведе до неправомірного зменшення майнових активів товариства та завдання йому матеріальної шкоди. Також створюється ризик порушення фінансової стабільності відповідача, негативно впливає на можливість виконання ним господарських зобов`язань перед контрагентами і державою, порушує права ОСОБА_1 як власника та контролюючої особи, яка фактично несе наслідки неправомірного стягнення.

Між тим, згідно зі ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Особи, які створюють юридичну особу, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями, що виникли до її державної реєстрації.

Юридична особа відповідає за зобов`язаннями її учасників (засновників), що пов`язані з її створенням, тільки у разі наступного схвалення їхніх дій відповідним органом юридичної особи.

Отже, засновники (учасники) господарського товариства не відповідають за боргами товариства, якщо така відповідальність буде передбачена спеціальним законом або засновники затвердять статут, в якому буде прописана умова про відповідальність засновників (учасників). Тому матеріальна відповідальність як засновників, так і учасників не допускається.

Щодо обсягу матеріальної відповідальності, то він напряму залежить від організаційно-правової форми товариства. Цивільним кодексом України передбачено такі організаційно-правові форми: акціонерне товариство, товариство з обмеженою відповідальністю, товариство з додатковою відповідальністю, повне товариство, командитне товариство. Ці товариства умовно можна поділити на дві групи: товариства без відповідальності учасників (товариство з обмеженою відповідальністю, акціонерне товариство) та товариства з відповідальністю учасників (товариство з додатковою відповідальністю, повне товариство, командитне товариство).

Товариством з обмеженою відповідальністю є товариство, статутний капітал якого поділений на частки між учасниками, розмір яких встановлюється статутом. Учасники не відповідають за зобов`язаннями такого товариства і несуть ризик збитків лише у межах вартості своїх вкладів.

Звертається увага, що оскаржуване рішення не містить жодних висновків і вказівок щодо прав, інтересів та/або обов`язків ОСОБА_1 , тобто судом попередньої інстанції ці питання не вирішувалися. Тому доводи з цього приводу на увагу не заслуговують,

Те ж саме стосується і аргументів стосовно того, що частка ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ "Скарб" становить 1 560 000 гривень, що відповідає 65% статутного капіталу і надає їй як кінцевому бенефіціарному власнику прямий вирішальний вплив на діяльність товариства, адже не можна уособлювати ОСОБА_1 із ТОВ "Скарб" як з об`єктом її виключного права власності. Слід зауважити, що відповідно допункту 30 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" кінцевий бенефіціарний власник (контролер) це будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція.

Крім ОСОБА_1 , учасниками товариства є ще дві особи.

Не можна погодитися як з необґрунтованими з твердженнями про неналежне представництво ОСОБА_3 у засіданні суду першої інстанції прав та інтересів товариства, внаслідок чого вирішено питання про права, свободи та інтереси особисто ОСОБА_1 .

Оскільки наголошувалося, що питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 судом не вирішувалося, тому не ґрунтуються на обставинах справи і вимогах закону посилання заявника про те, що простий вексель видано у зв`язку з невиконанням умов договору позики, що суперечить ст.ст. 4, 131 Закону України "Про обіг векселів в Україні".

Відповідно до ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу.

Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Тому директор виконує функцію виконавчого органу, який здійснює оперативне управління діяльністю товариства. Його обов`язки, права та відповідальність визначаються законодавством, статутом товариства і трудовим договором. До обов`язків директора товариства з обмеженою відповідальністю входять представництво інтересів товариства, організація господарської діяльності та дотримання законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17 зазначила, що між юридичною особою та її посадовою особою виникають відносини представництва. Керівник виступає не як найманий працівник, а як представник, який формує волю компанії. Якщо він виходить за межі компетенції, визначеної статутом або законом, - несе персональну відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі №910/11027/18 виснувала, що за загальним правилом розмір шкоди, завданої окремими діями певної посадової особи, визначається залежно від безпосередніх наслідків таких дій шляхом оцінки вартості втраченої речі чи зниження її вартості внаслідок пошкодження, вартості безоплатно відчуженого майна, різниці між ринковою ціною та ціною відчуження тощо.

Отже, фідуціарні обов`язки це обов`язки діяти якнайкраще в інтересах іншої особи, які є юридичним критерієм оцінки поведінки посадової особи. Якщо дії такої посадової особи суперечать інтересам компанії або свідчать про недбалість - виникає підстава для цивільно-правової відповідальності.

За цих обставин неспроможними з правової точки зору є і аргументи про те, що ОСОБА_3 як директор товариства відповідно до пунктів 7.1.2, 8.2 Статуту товариства був не вправі вчиняти від імені ТОВ "Скарб" будь-які правочини на суму, що перевищують 1 000 000 гривень, а також твердження про недослідження змісту договору позики, нез`ясування фактичних умов його виконання, підміну механізму цивільно-правової відповідальності, неправильність застосування норм ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", ст.ст. 7, 8, 75, 76, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ст.ст. 97, 99, 1046, 1047, 1050, 625, 513, 524 ЦК України, необізнаність про існування договору позики і виданого векселя, про ухвалене судове рішення та неможливість подання доказів.

Щодо покликання заявника на правила позовної давності та застосування наслідків її спливу, то апеляційним судом ураховується таке.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 у справі № 756/8056/19 зазначено, що подання заяви про застосування позовної давності в суді апеляційної інстанції є процесуально неприпустимим. Однак є виняток, коли суд має право прийняти таку заяву: лише за умови, що відповідач не був належним чином повідомлений про час розгляду справи в суді першої інстанції або мав інші поважні причини, які об`єктивно унеможливили подання заяви раніше. Прийняття заяви в такому випадку спрямоване на відновлення порушеного принципу процесуальної рівності сторін.

Оскільки ОСОБА_1 не є стороною у справі, тому клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до задоволення не підлягає.

Не заслуговує на увагу заява представника ТОВ "Скарб" адвоката Шипілова О.В. про залучення до участі у справі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Так, згідно зі ст.ст. 13, 365, 367 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, в т.ч. з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, на стадії апеляційного перегляду судового рішення до участі у справі може бути залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, лише і виключно особу, яка не брала участі у справі, зважаючи на обґрунтоване припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на її права та обов`язки. У всіх інших випадках залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на цій стадії законом не допускається.

При цьому колегія суддів бере до уваги і ухвалу Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 824/115/21, де зазначено, що "відповідно до пункту 1 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; 2) визначає характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює; 3) з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; 4) з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; 5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; 6) за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; 7) за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; 8) вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Дослідивши доводи клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та перевіривши додані до неї матеріали, Верховний Суд, як суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки в даному випадку оскаржуване судове рішення апеляційного суду, як суду першої інстанції, таких висновків чи вказівок про права та обов`язки China Export and Credit Insurance Corporation не містить".

Крім того, представник ТОВ "Скарб" адвокат Шипілов О.В. клопотав про витребування апеляційним судом доказів та виклик свідків. У цьому клопотанні він просить витребувати у ОСОБА_2 оригінали договору відступлення права вимоги від 03 січня 2023 року, укладеного позивачем з Компанією "Danstar Implex", company №ос358549; договору з купівлі-продажу фінансових інструментів №04/23-1 від 04 січня 2023 року, укладеного з Компанією "Danstar Implex", company №ос358549; повідомлення-вимоги позивача від 20 січня 2025 року про перерахування грошових коштів у сумі 2 607 380 доларів США заборгованості за простим векселем АА №0062679 від 13 грудня 2022 року, а також викликати в судове засідання як свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Між тим, частиною третьою ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки колегією суддів встановлено, що ТОВ "Скарб" своєї апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не подав, у суді попередньої інстанції відповідні клопотання ним не заявлялися, а підстави для визнання неможливості подання доказів до Рівненського міського суду з причин, що об`єктивно не залежали від товариства, відсутні, тому зазначене клопотання не може бути задоволеним.

Відповідно до ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 362, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Хром'як Уляни Вікторівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено: 05.03.2026

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків