Справа № 489/9514/25
Провадження № 6/489/23/26
Ухвала

Іменем України

12 лютого 2026 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Костюченко Г.С.,

із секретарем судових засідань Козловською А.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгульського районного суду заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, виданим Інгульським районним судом м.Миколаєва від 01.12.2025 року по справі №489/9514/25 (номер провадження №2-н/489/2676/25) за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу від 01.12.2025 року виданого Інгульським районним судом м.Миколаєва у справі №489/9514/25 (номер провадження №2-н/489/2676/25) за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви посилається на те, після побутової сварки яка відбулася між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , подружжю вдалося примиритися та повністю владнати конфлікт, таким чином між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній спір щодо обов`язку утримання дитини.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2026 року заяву було прийнято до розгляду та призначено розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, викладені в заяві обставини підтверджуються в повному обсязі та не заперечують проти її задоволення.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

3 огляду на примирення сторін, ведення спільного господарства та добровільне виконання ОСОБА_1 батьківського обов`язку з утримання сина, матеріально-правова підстава для примусового стягнення аліментів на підставі вищезазначеного судового наказу відсутня.

Подальше існування цього виконавчого документа створює ситуацію юридичної невизначеності та ризик штучного накопичення заборгованості за зобов`язанням, яке насправді виконується ОСОБА_1 добровільно.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За приписами частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою 2 особою; 3) з інших причин, що виключають необхідність проведення виконавчих дій за таким виконавчим документом. Законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині другій статті 432 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2- 4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або Можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Примирення та збереження між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сімейних правовідносин, а також добровільна участь в утриманні дитини є іншими причинами у розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому суд важає необхідним визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 01.12.2025 року, виданий Інгульським районним судом м.Миколаєва у справі № 489/9514/25.

Керуючись ст.ст.435, 211,173,432 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, виданим Інгульським районним судом м.Миколаєва від 01.12.2025 року по справі №489/9514/25 (номер провадження №2-н/489/2676/25) за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ №489/9514/25, який виданий 01 грудня 2025 року Інгульським районним судом м.Миколаєва від 01.12.2025 року по справі №489/9514/25 (номер провадження №2-н/489/2676/25) за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 12.02.2026 року.

Суддя Костюченко Г.С.