СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18687/25

пр. № 2-о/759/50/26

15 січня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді Журибеда О.М.

з участю секретаря Шило М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Києві цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Чуднівська міська рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою в якій просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавицею - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, зокрема, - на земельні ділянки площею 0,06669 га, кадастровий номер :05:000:0080, та площею 1,4030 га, кадастровий номер :06:000:0165, розташовані на території колишньої Карвинської сільської ради Романівського району Житомирської області, цільове призначення яких - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 02 травня 2025 року на підставі звернення сина спадкодавиці - ОСОБА_1 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Лисканюк О.А. до майна померлої було заведено спадкову справу № 74019501. 02 травня 2025 року Заявник звернувся до приватного нотаріусаЖитомирського районного нотаріального округу Житомирської області Лисканюк О.А. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на вищезгадані земельні ділянки в порядку спадкування за ОСОБА_2 . Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.05.2025 № 39/02-31, копія якої додається, вищевказаний нотаріус відмовила Заявникові у видачі відповідних свідоцтв у зв`язку із тим, що неможливо встановити факт прийняття спадщини Заявником. Такого висновку нотаріус дійшла через те, що на момент смерті ОСОБА_2 її з Заявником місця проживання були зареєстровані за різними адресами, тому нотаріус не вбачає ознак, які би свідчили про прийняття Заявником спадщини в установлений законом термін та інших умов, вказаних в ст. 1268 ЦК України (прийняття спадщини), п. 4.14 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5. Натомість Заявник прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки на момент смерті останньої вони разом постійно проживали за однією адресою.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.10.2025 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

Представник заявника ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав зазначених у ній.

Заінтересована особа в судове засдіанні не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з 1998 року до дня її смерті.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.07.1960 року серії НОМЕР_1 .

Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 на день її смерті підтверджено актами про приживання особи, підписаних головою правління ОСББ «Котельникова 17».

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .?що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Карвинівською сільською радою Романівського району Житомирської області від 23.02.2005 року серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, зокрема, - на земельні ділянки площею 0,06669 га, кадастровий номер :05:000:0080, та площею 1,4030 га, кадастровий номер :06:000:0165, розташовані на території колишньої Карвинської сільської ради Романівського району Житомирської області, цільове призначення яких - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 17.11.2004 серії ЯА № 145915.

02 травня 2025 року на підставі звернення сина спадкодавиці ОСОБА_1 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Лисканюк О.А. до майна померлої було заведено спадкову справу № 74019501, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.05.2025 № 81034058 та копією спадкової справи.

02.95.2025 року приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Лисканюк О.А. постановою відмовила ОСОБА_1 , у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,6669 га, кадастровий номер :05:000:0080 та площею 1,4030 га, кадастровий номер :06:000:0165, цільове призначення яких для ведення товарно сільськогосподарського виробництва після серті ОСОБА_2 , 1922 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з тим, що неможливо всьановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 .

Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що заявнику необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявника з матір`ю на момент її смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину.

Керуючись ст.ст.5,6,10,263-265,315-319 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Чуднівська міська рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавицею - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Журибеда