Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2026 Справа №607/17177/25 Провадження №2/607/1839/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача адвоката Фільварочної О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фільварочна Ольга Борисівна до ОСОБА_2 , Тернопільської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном,

УСТАНОВИВ:

В Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фільварочна Ольга Борисівна до ОСОБА_2 , Тернопільської міської ради, в якому він просить усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування 8 поверху у будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та Тернопільську міську раду демонтувати за рахунок власних коштів самовільно споруджену перегородку між квартирами АДРЕСА_2 та облаштоване із її використанням приміщення (тамбур) перед входом у квартиру АДРЕСА_3 , привівши приміщення загального користування 8 поверху у будинку АДРЕСА_1 у первісний стан відповідно до матеріалів інвентарної справи за вказаною адресою.

Позов обґрунтований тим, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_4 . Вказана квартира розташована на 8 поверсі вищевказаного будинку. Суміжною квартирою є квартира із АДРЕСА_3 . На стіні, яка примикає до квартири АДРЕСА_3 розміщений електрощиток із лічильниками електричної енергії квартир АДРЕСА_5 і АДРЕСА_3 та відповідними автоматами та вимикачами.

На території сходової клітки 8 поверху у будинку АДРЕСА_1 між квартирами АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 відповідачем споруджено стіну, в кінці якої розміщено двері, які замкнені на замок. У вищезазначений спосіб при вході у квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_2 (який проживає у вказаній квартирі разом із сім`єю) самовільно облаштований тамбур, майнові права на який у нього відсутні.

Внаслідок облаштування відповідачем тамбуру, територія загального користування на 8 поверсі у будинку АДРЕСА_1 , значно зменшена та створено перешкоди у її використанні, а також доступі до електрощитка із лічильниками електричної енергії квартири АДРЕСА_5 та вимикачів. Також, у приміщені тамбуру розташована розетка та світильник із лампочкою для освітлення приміщень загального користування 8 поверху будинку.

Таким чином, у вказаний спосіб та вищевказаними діями, позивачу створені перешкоди у користуванні спільним майном.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву.

Ухвалою судді від 28.08.2025 відкрито провадження у цивільній справі №607/17177/25. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 04.11.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, при прийнятті рішення покладається на думку суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки заперечень проти заочного розгляду справи представник позивач не висловлювала.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_4 на підставі Договору дарування 1/2 частини квартири від 14.08.2002 посвідченого приватним нотаріусом Мартюк Л.О. та зареєстровано у реєстрі за №4552.

Належна позивачу квартира АДРЕСА_6 , про що свідчить технічний паспорт на квартиру, виготовлений Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи власником квартири АДРЕСА_7 , яку успадкував після смерті батька ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та копією спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , звів конструкцію (тамбур з дверима), яка обмежує позивачу доступ до місць загального користування, перешкоджає доступу до щитової, що підтверджується фотознімками конструкції (а.с. 27-33) та Актом складеним ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» від 14.05.2025 (а.с.18).

Свідок ОСОБА_4 , яка доводиться позивачу ОСОБА_1 мамою, а ОСОБА_2 сусідкою пояснила, що на початку березня 2018 року відповідач ОСОБА_2 , який проживає в сусідній квартирі АДРЕСА_7 , почав забудову тамбура. На цей момент власників квартири АДРЕСА_5 не було, оскільки донька поїхала до Республіки Польща на роботу, а в сина була сесія в іншій країні. Коли вона приїхала із села то побачила, що ОСОБА_2 забудовує тамбур. Дозволу у власників сусідньої квартири він не питав. На її питання для чого він це робить, ОСОБА_2 відповів, що йому холодно. Вона попередила його, що їй тамбур не потрібен, що вона на його будівельні роботи не дає згоди. Коли син приїхав з сесії, був не задоволений і не погоджувався з тим, що без його відома забудовувався тамбур, що перешкоджало доступу до електролічильника. В зв`язку із спорудженням тамбура, електролічильник залишився на стороні сусіда ОСОБА_2 . Орієнтовно перших три місяці відповідач ОСОБА_2 дозволяв підходити до лічильника і фіксувати його показники, а в подальшому поставив броньовані двері та сину обіцяв, що при потребі відчинить двері. Декілька разів відповідач ОСОБА_2 надав доступ до лічильника, а в подальшому повідомив, щоб більше не звертались, а показники лічильника їм буде надсилати на вайбер його дружина. Свідок пояснила, що її син не хотів із відповідачем сваритися, а показники лічильника надсилала дружина ОСОБА_2 на вайбер. Також, свідок пояснила, що важко проходити до квартири АДРЕСА_5 , оскільки освітлення тамбура залишилось на стороні ОСОБА_2 і коридор не освітлюється та у ньому темно, що змушує проходити до вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 із ліхтарем. Свідок повідомила, що мав місце випадок, коли у квартирі АДРЕСА_5 згоріла електрична проводка і для того, щоб викликати електрика, необхідно було телефонувати до ОСОБА_2 і отримати від нього відповідь коли він буде вдома, щоб відкрити двері і надати електрику доступ до електролічильника. Однак, на відповідь ОСОБА_2 потрібно було чекати тиждень. Коли прийшов електрик, він повідомив, що їм обов`язково і негайно потрібно забрати лічильник електроенергії, оскільки ОСОБА_2 краде в них електроенергію і він перепаяв дроти на що ОСОБА_2 розгнівався і вигнав усіх з квартири. Свідок вказала, що до сьогоднішнього дня в квартирі АДРЕСА_5 не проводився ремонт освітлення і не проводились жодні ремонтні роботи електропроводки, оскільки ОСОБА_2 нікого не допускає до електролічильника, що також не дає можливості зафіксувати його показники. Свідок повідомила, що ОСОБА_2 на дзвінки не відповідає, двері не відкриває, хоча знаходиться вдома, про що свідчать звуки, як він ходить по квартирі, миє посуд, говорить по телефону. Свідок вказала, що забудову тамбура і спорудження стін (перегородок) у тамбурі здійснював ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході розгляду справи, відповідач поруч зі своєю квартирою АДРЕСА_3 встановив перегородку з дверима, до спільного коридору загального користування та облаштував окреме приміщення, що вбачається з наданих до позовної заяви фотокопій коридору, та підтверджується показами свідка, допитаної в судовому засіданні.

Водночас, судом встановлено, що двері встановлені відповідачем без згоди позивача.

Суд констатує, що між позивачем та відповідачем у даній справі, виник спір з приводу встановлення перегородки з дверима між квартирами АДРЕСА_5 і АДРЕСА_3 та облаштуванні із її використанням приміщення (тамбур) у коридорі загального користування, в результаті чого створено перешкоди позивачу у доступі до електрощитка, також спорудження даної перегородки призвело до погіршення освітлення коридору загального користування в тій частині, яка знаходиться біля квартири позивача, оскільки світильник знаходяться в приміщенні спорудженого відповідачем тамбуру.

Самовільно зведена перегородка із дверима (тамбур) перекриває доступ до комунікацій, а також порушує планування місць загального користування, що вбачається з наданих фотокопій коридору та самочинної конструкції, а також з копії інвентарної справи приміщень загального користування 8-го поверху багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 13-14, 27-33).

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель має право здійснювати управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та забезпечувати їх належну експлуатацію; доступу в приміщення, будинки і споруди для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і зміни, проведення технічних та профілактичних оглядів тощо в порядку, визначеному законом та договором; звертатися до органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та до суду в межах повноважень, визначених законом та договором, для забезпечення належного виконання умов договору виробниками, виконавцями та споживачами.

Згідно статті 177 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, сходових клітинах і в інших місцях загального користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

У постанові Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572» зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності, зокрема приміщення тамбуру на 8 поверсі перед входом у квартиру АДРЕСА_7 , може бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють та користуються.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 № 6-530цс16.

Факт незаконного встановлення перегородки відповідачем у коридорі загального користування підтверджено матеріалами цивільної справи та встановлено судом за результатами розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 № 417-VIII (далі за текстом Закон № 417-VIII), а саме п. 6 ч. 1 ст. 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частинами 1 та 2 ст. 5 вищевказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 417-VIII співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання відповідача здійснити демонтаж встановленої конструкції, позивач посилався на те, що внаслідок встановлення такої конструкції, значно зменшилось приміщення загального користування, обмежився доступ що електрощитової, порушений режим освітлення у коридорі (тамбурі), яке є приміщенням загального користування, що порушує його права на належне користування нежитловим приміщенням, яким є приміщення тамбура перед входом у квартиру АДРЕСА_7 .

До обов`язків співвласників згаданого вище Закону за п. 6 ч. 1 ст. 7 віднесено забезпечення додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин, а за ч. 2 вказаної статті кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Пунктом 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затвердженого Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 встановлені Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень.

Зокрема п.1.4.1 визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

До елементів перепланування жилих приміщень за п. 1.4.3 належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Не допускається згідно абз.2 п. 1.4.4 перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі.

Отже, суд вважає, що самочинне спорудження відповідачем тамбура порушує права позивача на належне та безперешкодне користування площадкою біля квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 на АДРЕСА_8 .

Аналізуючи зібрані по справі письмові докази, керуючись вищенаведеними нормами законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні спільним майном шляхом зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні спільним майном та демонтувати за рахунок власних коштів самовільно спорудженої перегородки між квартирами АДРЕСА_5 і АДРЕСА_3 та облаштоване із її використанням приміщення (тамбур) перед входом у квартиру АДРЕСА_3 , привівши приміщення загального користування 8 поверху у будинку АДРЕСА_1 у стан, який передував початку будівництва конструкції, що є належним, на думку суду, способом захисту порушених прав позивача.

Водночас, Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради слід відмовити як до неналежного відповідача, оскільки позивачем не доведено факту порушення вказаною особою прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь позивача, оскільки саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі.

Керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні спільним майном та демонтувати за рахунок власних коштів самовільно спорудженої перегородки між квартирами АДРЕСА_2 та облаштоване із її використанням приміщення (тамбур) перед входом у квартиру АДРЕСА_3 , привівши приміщення загального користування 8 поверху у будинку АДРЕСА_1 у стан, який передував початку будівництва конструкції.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради відмовити, як до неналежного відповідача.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1211,20 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Копію рішення суду направити сторонам у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Тернопільська міська рада, адреса місця знаходження: вул.Листопадова, 5, м.Тернопіль, .

Головуючий суддя В. Л. Дзюбич