Провадження 2-др/206/2/26
04 березня 2026 року м. Дніпро
Самарський районний суд міста Дніпра
в складі: головуючої - судді Плінської А.В.,
при секретарі Габісонія Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за майно, що незаконно утримується,
Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 23 грудня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за майно, що незаконно утримується - відмовлено.

24 грудня 2026 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, адже при винесенні судового рішення судом не вирішено питання судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, про заявлення таких витрат представник відповідача вказував у відзиві на позов. Зокрема у відзиві зазначено орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в розмірі 8400 грн. До заяви про винесення додаткового рішення представником відповідача додано договір про надання правничої допомоги, акт прийому передачі до договору про надання правничої допомоги та рахунок фактуру на 8400 грн., які представник відповідача просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд заяви за його відсутністю, а також просив зменшити витрати на оплату правової допомоги до 1 000 грн. із посиланням на те, що розмір є неспівмірним із складністю справи, документи є шаблонними. Крім того, позивач вказує, що відсутні належні розрахункові документи, які б підтверджували факт реальної оплати послуг адвоката клієнтом. Захисник не був присутній в жодному із засідань

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 23 грудня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за майно, що незаконно утримується відмовлено.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, судом встановлено, що строк подачі представником відповідаа заяви про розподіл судових витрат між сторонами в частині витрат на професійну правничу допомогу не порушено.

Згідно пункту 2 частини 3 статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат в додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно положення пункту 13 частини 3 статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно із ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що інтереси відповідача в судовому засіданні представляв адвокат Коган Р.В., що діяв на підставі ордеру від 29 жовтня 2025 року та договору №29/10 про надання правничої допомоги від 29 жовтня 2025 року.

Відповідно до акту від 24 грудня 2025 року прийому передачі до договору про надання правничої допомоги №29/10 від 29 жовтня 2025 року та детального опису наданих робіт (послуг) виконаних адвокатом за договором доручення про надання правничої допомоги від 29 жовтня 2025 року адвокат Коган Р.В. надав послуг ОСОБА_2 на загальну суму 8400 грн., що включало в себе консультацію, підготовка відзиву, процесуальних заяв та інших документів. Також додано рахунок фактуру для оплати послуг.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року «Бєлоусов проти України» зазначено, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, адвокат представляв відповідача протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром « фактично понесеними ».

Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першоїстатті 1вищевказаного Закону).

Відповідно достатті 19 Закону України від 05 липня 2012 року N5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Учасниками справи не оспорювався обсяг наданої правової допомоги по справі. Суд вважає надані послуги доцільними та доречними.

У відповідності до ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 8 400 грн. витрат на правову допомогу, адже суд не вбачає підстав для їх зменшення, зважаючи на ту обставину, що суду надано належні докази в їх обгрунтування, підтвердження направлення іншій стороні доказів їх обґрунтування та заявлення в установлений законом строк, а також суд вважає, що вони співмірні по відношенню до заявлених вимог та витраченого часу адвоката на підготовку та участь у справі в письмовому провадженні фактично. Суд враховує також, що по справі відбулось 3 судових засідання, сторони скористались правом подачі відзиву на позов та відповіді на відзив на позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141,270 ЦПК України, суд-,

вирішив:

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за майно, що незаконно утримується.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 8 400 витрат на правову допомогу.

На додаткове рішення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів.

Суддя: А.В . Плінська