Номер провадження № 2/521/1406/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 лютого 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шевчук Н.О.,

секретар судового засідання: Жекової А.О.

за участю учасників справи:

від ОСОБА_1 не з`явився.

від ОСОБА_2 не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення аліментів на утримання чоловіка

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання колишнього чоловіка у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 02.11.1986 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, від якого у подружжя народилося двоє дітей.

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07.12.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

За доводами позивача зазначено, що на теперішній час він перебуває у складному матеріальному становищі, проживає у горілому будинку на околиці міста Ірпінь, в якому відсутні санітарні та побутові умови та через похилий вік, стан здоров`я та обмежену працездатність не має можливості забезпечити себе власними силами.

Як зазначив позивач, колишня дружина та двоє повнолітніх дітей проживають в м. Сімферополі АРК у великому будинку, утримуються виключно за рахунок бізнесу, який ним був побудований. Усе майно, яке було придбано у період шлюбу, залишилося у Криму.

Крім того позивач зауважив, що пенсію він не отримує, коштів не має, будь-якої допомоги від колишньої дружини не отримує, також на утриманні дітей не перебуває, хоча вони фінансово забезпечені і мають можливість надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи свій вік, незадовільний стан здоров`я, відсутність доходів і тяжке матеріальне становище, за твердженнями позивача, він потребує постійної підтримки, зокрема фінансової.

Посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 76 СК України, яка визначає, що право на утримання після розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу, позивач зауважив, що відповідачка працездатна, має стабільний дохід, працює та володіє майном, отриманим у шлюбі і може надавати матеріальну допомогу колишньому чоловікові без шкоди для свого утримання.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Після надходження справи, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 05.11.2025 року у справі №521/19162/25 було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Від відповідачки відзив на позовну заяву не надходив, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 17.12.2025 року у справі №521/19162/25 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, 11.02.2026 року електронною поштою скерував до суду заяву щодо підтримання позовних вимог, також просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, що судом розглянуто та задоволено.

Відповідачка ОСОБА_2 повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин. Про час та місце розгляду справи відповідачка була сповіщена належним чином, шляхом розміщення відповідного повідомлення про наявність відносно неї судового провадження на офіційному сайті Судової влади України, з огляду на що, суд приходить до переконання про можливість розглянути справу за відсутності відповідача, згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалити заочне рішення.

Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку.

Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачами відзивів на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі письмових матеріалів.

Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання чоловіка, потребує задоволення у повному обсязі, з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом.

02.11.1986 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб у відділі (бюро) запису актів цивільного стану, розташованого в населеному пункті Алмазар Чиназського району Ташкентської області Узбекистану, актовий запис №81.

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07.12.2023 року у справі №521/22548/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1959/24 Ірпінської філії ДУ «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_1 страждає на атеросклеротичний кардіосклероз, транзитарну екстрасистолічну аритмію, стенокардію 2 ст., гіпертензивне серце, комбіновану дисліпідємію, гіперурікемію, хронічну субкортикальну енцефалопатію змішаного генезу з тривожним та депресивним синдромом, остеохондроз. Потребує, зокрема, лікування, обмеження фізичного навантаження.

Згідно довідки КНП «Ірпінська Центральна міська лікарня» від 24.01.2025 року ОСОБА_1 проходив огляд лікаря-кардіолога.

Відповідно до рішення начальника відділу призначення пенсії №96 від 08.07.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Відповідно до листа №3010 від 01.12.2023 року, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, повідомлено ОСОБА_1 про умови надання соціальної допомоги, особам, які досягли віку 65 років і не мають права на пенсійне забезпечення.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №96 від 31.05.2023 року, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Відповідно до медичної картки стаціонарного хворого №30/26, ОСОБА_1 12.01.2026 року госпіталізований до ДНП «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України».

Відповідно до медичної картки амбулаторного хворого №2120 ІФ, ОСОБА_1 з 12.01.2026 року перебуває на обліку ДНП «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України».

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №30/26, ОСОБА_1 з 12.01.2026 року по 23.01.2026 року перебував в Ірпінській філії ДУ «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України» під наглядом лікарів, де йому рекомендовано лікувальні та трудові рекомендації.

Також в матеріалах справи наявні фототаблиці, надані позивачем на підтвердження умов його проживання, умов існування відповідачки на ТОТ АР Крим.

Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами у даній справі спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять.

Предметом спору у даному разі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в твердій грошовій формі на його утримання як колишнього чоловіка.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час прийняття аргументів позивача, викладених ним у позовній заяві.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У даному випадку можна вести мову про співвідношення нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати.

Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 СК України, рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо:

1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час;

2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення;

3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу;

4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у ч. 1 ст. 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі ст. 75 СК України.

В розумінні положень ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя, який є непрацездатним (досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи), не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок досягнення пенсійного віку така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування, оздоровлення, харчування.

Факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на забезпечення свого життя.

Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в ч. 1 ст. 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції).

Конституція України в ст. 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з Основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття "достатній життєвий рівень" в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у Рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що "у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини" (речення друге абз. 1 п. п. 2.3 п. 2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз. 4-5 п. п. 2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України).

У даній справі судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду із позовом про стягнення на свою користь аліментів з колишньої дружини, вказав, що у 2014 році, у зв`язку із захопленням рф території АР Крим, у 2019 році він, не погодившись жити під окупаційною владою переїхав на територію, підконтрольну Україні, залишивши в АР Крим своє майно та підприємницьку діяльність.

Також судом встановлено, що у 2023 році рішенням суду шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивачу відмовлено в отриманні пенсії, у зв`язку із недостатністю страхового стажу та відмовлено у наданні соціальної допомоги у зв`язку із недосягненням позивачем 65 річного віку.

Суд зазначає, що непрацездатність не має єдиного вікового порогу; вона буває тимчасовою (хвороба в будь-якому віці, підтверджена лікарняним листом) або постійною (інвалідність, пенсійний вік). Зазвичай, пенсійний вік настає загалом у 60 років, залежно від наявності у особи відповідного страхового стажу.

У даному разі судом встановлено, що позивач страждає на тяжке захворювання із супутніми захворюваннями, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками з історії хвороби, медичними довідками, випискою з медичної карти амбулаторного хворого.

З відповіді №2330091 від 11.02.2026 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи вбачається, що з листопада 2025 року позивач жодного доходу не отримував.

Також із наявних у матеріалах справи рішень Управління Пенсійного фонду, відповіді Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради судом встановлено, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії та наданні соціальної допомоги.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази суд вважає, що позивач має ряд захворювань, як це вбачається із наданої суду медичної документації, та потребує тривалого лікування у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, відповідних медикаментів,

При цьому, як встановлено судом, відсутність доходів позивача вказує на необхідність отримувати додаткову допомогу, зокрема, для вирішення питань, пов`язаних зі станом здоров`я позивача.

В свою чергу, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач, яка є особою працездатного віку, не має можливості надавати позивачу, який є тимчасово непрацездатним, оскільки хворіє на тяжке захворювання та потребує матеріальної допомоги, матеріальну допомогу на його утримання. Доказів зворотного відповідачем не надано, як і не надано суду актуальних даних щодо стану її здоров`я та доказів, що позивач перебуває на утриманні в інших осіб.

Відповідно до ч. 2ст. 80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1, 2, 3ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Згідно із ч. 1ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2024 року у справі №753/25081/21 вказав, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Відтак, у даній справі, враховуючи принцип вірогідності доказів, баланс інтересів сторін, суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , який хворіє на тяжке захворювання до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання чоловіка у твердій грошовій сумі потребують задоволення у повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

У даному разі судом встановлено, що позовна заява на адресу суду надійшла 04.11.2025 року, тому з вказаного дня підлягають стягненню аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що при зверненні до суду з позовом позивача звільнено від сплати судового збору, позовні вимоги задоволено, судові витрати у справі у розмірі 1211 грн. 20 коп. слід покласти на відповідача.

На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст. 75-77 СК України, керуючись ст. 76-81, ст. 141, ст. 263 -265, 268, 273, 280-282, 354, 430 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення аліментів на утримання колишнього - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) аліменти на утримання чоловіка у розмірі 10000 грн. щомісячно починаючи із дня пред`явлення цього позову 04.11.2025 року та до зміни матеріального чи сімейного стану сторін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сплати суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 11.02.2026 року.

Повні відомості про учасників справи згідно із п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя Н.О. Шевчук