ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/7019/25
Номер провадження 22-ц/818/880/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2025 року в складі судді Малахової О.В. по справі № 638/7019/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2025 року відмовлено у заяві про поновлення процесуального строку для звернення до суду.

Позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пономарьова Наталія Іванівна, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну та необґрунтовану та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вказує, що внаслідок дії факторів, які є результатом військової агресії Росії проти України (постійні обстріли, відключення електроенергії та інше) та впливають на процеси життєдіяльності у місті Харкові, а також його хвороба, не давали можливості звернутися своєчасно за правовою допомогою для захисту його прав після отримання трудової книжки, з якої вбачався тільки факт звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу №25 о/с від 16 січня 2025 року, однак зміст самого наказу про звільнення позивачеві був невідомий.

Також, зазначає, що відмова у поновленні строку на звернення до суду позбавить позивача можливості захистити своє порушене конституційне право на працю, а причини пропуску цього строку (зокрема хвороба та неможливість своєчасно ознайомитися з текстом наказу про звільнення) для позивача є поважними.

Вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуальних норм права, передбачених частинами 1 та 3 статті 89 ЦПК України, що виявилось у відсутності всебічного, повного та об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в ненаданні їм оцінки як в цілому, так і їх взаємного зв`язку у сукупності.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пономарьова Наталія Іванівна, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 2 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у поновленні процесуального строку на звернення до суду та повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що початок перебігу місячного строку звернення до суду розпочався 16 січня 2025 року, а позивач з цим позовом звернувся 16 квітня 2025 року, тому суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом, та наявність підстав для відмови у заяви про поновлення процесуального строку звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У цивільному судочинстві діє принцип пропорційності, який є елементом комплексного принципу верховенства права, а саме: суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо, ст. 11 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що наказом Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» № 25 о/с від 16 січня 2025 року ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного фахівця відділу з обслуговування міжрегіональних територіальних органів поліції (з дислокацією в м. Харків).

16 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, шляхом зазначення в позовній заяві на яких підставах належить залучити до участі у справі Національну поліцію України, та на які права та обов`язки зазначеної особи може вплинути рішення у цій справі; надання клопотання про поновлення процесуального строку передбаченого частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України та долучення доказів, які підтверджують поважність причин пропуску такого строку; надання доказів сплати судового збору.

З метою виконання вимог ухвали від 21 квітня 2025 року, представник позивача направив до суду уточнену позовну заяву, клопотання про поновлення процесуального строку, передбаченого частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, докази на підтвердження поважності пропуску такого строку та докази сплати судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 липня 2025 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року скасовано, матеріали позову направлено до Шевченківського районного суду м. Харкова для продовження розгляду питання щодо відкриття провадження у справі.

Після надходження справи до суду першої інстанції, 02 вересня 2025 року, суддею Шевченківського районного суду м. Харкова було одразу вирішено питання про відмову у заяві про поновлення процесуального строку звернення до суду, позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

На відміну від позовної давності, процесуальні строки спрямовані на обмеження у реалізації саме процесуальних прав осіб у відповідному судочинстві.

Процесуальні строки це строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії учасниками судового процесу. Види процесуальних строків, їх початок і закінчення, а також наслідки їх пропуску в різних видах судочинства здебільшого мають спільні ознаки (гл. 6 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

В абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статті 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Указана судова практика є незмінною.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 разом з позовною заявою заявляв клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України - заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність регулює час на звернення до суду за захистом права. А процесуальні строки обмежують вчинення дій під час судового процесу.

Таким чином, суд першої інстанції не взяв до уваги постанову Харківського апеляційного суду від 24 липня 2025 року, не вирішивши питання щодо відкриття провадження у справі.

Окрім цього, судом першої інстанції було вирішено питання щодо відмови в поновленні строку на подання позову на підставі ст.127 ЦПК України, проте як питання щодо перебігу строку позовної давності повинно вирішуватись на підставі 267 ЦК України та ст. 234 КЗпП України одночасно з розглядом справи по суті та ухваленням судового рішення.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції на вищезазначені правові норми уваги не звернув, не перевірив аргументи позивача з посиланням на відповідні докази, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Так, у рішенні від 08 грудня 2016 року, остаточне від 08 березня 2017 року, у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (Заява №24003/07) ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням… Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти.

Відтак, згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За наведених вище обставин оскаржувана ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2025 року скасувати.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 03 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук