Справа № 369/4234/26
Провадження № 2-н/369/1495/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2026 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Лапченко О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, -

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення заяви, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В порядку розподілу судових витрат, покласти на боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судові витрати заявника по справі.

Відповідно до ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дитини - однієї третини, на трьох і більше дитини половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника, тобто без заслуховування їх пояснень, на основі доданих до заяви документів, у разі відсутні спору або про його наявність заявнику невідомо, видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

При цьому, змагання сторін у межах гласного вирішення справи, у ході якого сторони наводять доводи, покликані підтвердити їх правоту, спростувати аргументи протилежної сторони, відсутні. Також, суд позбавлений можливості додатково збирати докази та додатково з`ясовувати обставини правовідносин. Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог.

Як визначено ст.181 СК України та Пленумом Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дитини - однієї третини, на трьох і більше дитини - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків дитини, з яким дитина проживає у визначеному Законом порядку.

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом (ст. 162 ЦПК України).

Пунктом 4 частини 2 ст. 163 ЦПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Так, на обґрунтування вимог заявник вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом зі спільними дітьми - неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали спільно. Шлюб подружжя було розірвано. З часом, відносини між Заявником та Боржником знову погіршились. Тому, починаючи з січня 2024 року, залишаючись формально зареєстрованою в квартирі, боржник стала проживати від заявника окремо. Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 03.03.2025, у цивільній справі №369/6000/24 Заявник сплачував на користь Боржника аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 4000,00 гривень щомісячно, починаючи з 09.04.2024 року. За домовленістю між ними, деякий час діти проживали по черзі, то у Заявника то у Боржника. Оскільки після переїзду стосунки дітей із матір`ю не складались, 11.02.2025 діти остаточно переїхали проживати постійно до батька (Заявника), в його Квартиру за місцем їх реєстрації, де з того часу проживають з разом ним. Крім того, Заявник звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовною заявою до Боржника про визначення місця проживання дітей разом із ним, за якою судом 30.07.2025 відкрито провадження у цивільній справі. Оскільки участь у вихованні та утриманні дітей Боржник приймати перестала, виїхала на проживання за кордон, починаючи з жовтня 2025 року, Заявник виплату аліментів на користь Боржника припинив, перенаправивши ці кошти безпосередньо на потреби дітям.

Суд зазначає, що у наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, тобто таких, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин. Слід також врахувати і той факт, що наказне провадження не передбачає участі боржника при розгляді заяви.

Документи, що додаються до заяви про видачу судового наказу, є письмовими доказами, які мають підтверджувати не тільки факт настання права вимоги стягувача, а й розмір обов`язків боржника; відсутність необхідності їх дослідження та аналізу. Докази, що подаються заявником, повинні бути безспірними, оскільки тільки такі докази можуть свідчити про безспірність стягнення та відсутність потреби в їх дослідженні.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У наказному провадженні можуть існувати лише безспірні вимоги заявника - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Разом з тим, суд вказує, що зазначені заявником обставини не вказують на безспірність вимог заявника. Так, наразі є судове рішення про стягнення аліментів з заявника на користь ОСОБА_2 , крім того, заявник звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відтак, суд доходить до висновку, що заявнику необхідно відмовити у видачі судового наказу, оскільки з доданих до заяви документів вбачається наявність спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, відтак, вказані вимоги не можуть бути визнані судом безспірними, враховуючи, зокрема, на наявність судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей на користь ОСОБА_2 .

Крім того, суддя враховує, що судовий наказ про стягнення аліментів, виходячи з положень ч. 1 ст. 170, п. 4 ч. 1 ст. 161, а також ч. 3 ст. 167 ЦПК України, не може бути скасований та не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим суд зобов`язаний достовірно встановити безспірність вимог стягувача.

Одночасно суд роз`яснює заявнику, що відповідно до ст. 166 ЦПК України у випадку відмови у видачі судового наказу заявник має право звернутися з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, або звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі наведеного та керуючись ст.161, 165, ст.259-261 ЦПК України, ст. 183 Сімейного кодексу України, суддя

п о с т а н о в и в:

у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, - відмовити.

Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя- О.М. Лапченко