Провадження № 4-с/727/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Бринзилі Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерина Ігорівна

УСТАНОВИВ

08.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці зі скаргою на бездіяльність та незаконні дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано Франківського міжрегіонального управління юстиції Цугуй К.І.

На обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що 06 лютого 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі головуючої судді Танасійчук Н.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про забезпечення права на контакт з дитиною та забезпечення права дитини на контакт з одним із батьків виніс ухвалу якою постановив: «Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 про забезпечення позову - задовольнити частково. Зобов`язав ОСОБА_2 забезпечити спілкування малолітнього ОСОБА_4 , з батьком ОСОБА_1 , за допомогою засобів зв`язку, зокрема мобільних застосунків «Viber», «Теlegram» тричі на тиждень у дні погоджені між батьками дитини з 18.00 год по 18.30 год, шляхом надання матір`ю дитини доступу до мобільного телефону.

01 квітня 2025 року Чернівецький апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 постановив ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2025 року змінити в мотивувальній частині щодо зобов`язання ОСОБА_5 забезпечити щоденне спілкування дитини. Викласти абзац другий резолютивної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2025 року у такій редакції: «Зобов`язати ОСОБА_5 забезпечити щоденне спілкування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 тривалістю 1 годину щодня з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами Telegram, Viber. В решті залишити без змін.»

Старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катериною Ігорівною було відкрите виконавче провадження № 78938691 щодо зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечити спілкування малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Скаржник ОСОБА_1 вказує на те, що жодного разу ухвала про забезпечення позову боржником ОСОБА_2 виконана не була.

Також, скаржник ОСОБА_1 вказує на те, що старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катериною Ігорівною 01.12.2025 року не було проведено жодної виконавчої дії чим допущено недбалість та неналежне виконання своїх службових обов`язків.

Посилаючись на наведене ОСОБА_1 просить визнати бездіяльність старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерини Ігорівни щодо не проведення 01.12.2025 року виконавчих дій у ВП № 78938691, а саме: спілкування батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дитиною ОСОБА_4 , 2018 року народження, з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами Telegram, Viber;

Зобов`язати старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерину Ігорівну та/або іншу уповноважену особу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках ВП № 78938691 вчинити дії щодо примусового виконання та провести перевірку виконання ухвали суду про забезпечення позову (справа №727/13656/24) за наслідком якої скласти акт;

Визнати бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смотра Дмитра Олександровича щодо відсутності організації контролю за діями Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерини Ігорівни щодо не проведення виконавчих дій 01.12.2025 р. у ВП № 78938691, а саме: спілкування батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дитиною ОСОБА_4 , 2018 року народження, з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами Telegram, Viber;

Постановити окрему ухвалу щодо старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерини Ігорівни щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, виконання вказаної ухвали доручити Міністру Міністерства юстиції України.

Представник Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Громова Л.В. надіслала до суду письмові пояснення з приводу скарги в яких вказувала, що старшим державним виконавцем Цугуй К.І. було здійснено комплекс дій зі здійснення виконання судового рішення, зокрема складення актів про невиконання, накладення штрафів на боржника, спрямування до відділу поліції подання про порушення кримінального провадження, тому доводи скаржника щодо не проведення 01.12.2025 року виконавчих дій, вважає безпідставними. Крім того зазначила, що винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Просила суд відмовити в задоволенні скарги.

Боржник ОСОБА_2 звернулася до суду із письмовими запереченнями щодо скарги вказуючи, що вона не погоджується із аргументами скаржника, оскільки старший державний виконавець здійснюючи виконання рішення суду вчинила достатньо активних дій. Деякі дії виконавця нею оскаржуються до адміністративного суду. Просила у задоволенні скарги відмовити.

Від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що просить суд врахувати дані додаткові пояснення та не брати до уваги заперечення та доводи боржника, які не стосуються предмета та меж розгляду цієї справи, зокрема твердження щодо особистих обставин сторін, оцінку поведінки батьків дитини, посилання на сімейні конфлікти, психологічні міркування та інші обставини, що не мають правового значення для вирішення питання про правомірність дій і бездіяльності органу державної виконавчої служби при виконанні судового рішення. Зазначені доводи фактично спрямовані на переоцінку судового рішення по суті та виправдання його невиконання, що виходить за межі повноважень державного виконавця та предмета судового розгляду у цій справі.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, від боржника ОСОБА_2 надійшла до суду заява про розгляд скарги в її відсутності, просила суд відмовити в її задоволенні.

Фіксування судового засідання технічними засобами, на підставі ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків:

Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Варто враховувати, що виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частин першої та другої цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Відповідно до пункту 8 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Специфіка діяльності виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною полягає насамперед у тому, що виконавець може на власний розсуд визначати час та місце побачення з дитиною лише у тому випадку, якщо такі умови не визначив суд у рішенні, яке виконується виконавцем. У разі якщо час та місце побачень з дитиною визначені рішенням суду, яке виконується, виконання такого судового рішення має здійснюватися в порядку, визначеному рішенням. Протилежне свідчитиме про несвоєчасне і неповне вчинення виконавчих дій виконавцем під час виконання рішення суду.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/11909/21 (провадження № 61-2624св22).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/13656/24 від 06.02.2025 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2025 року про забезпечення позову на які посилається стягувач ОСОБА_1 , визначено порядок спілкування батька з дитиною за допомогою засобів зв`язку, зокрема мобільних застосунків Telegram, Viber.

Як зазначає в даній скарзі стягувач ОСОБА_1 , 01.12.2025 року, державний виконавець Цугуй К.І. допустила бездіяльність та не провела виконавчих дій у ВП 78938691, а саме не забезпечила спілкування батька з дитиною.

Відповідно до пункту 9 розділу ІХ вищезгаданої Інструкції, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

Згідно положень ч. 3 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Зважаючи на специфіку правовідносин сторін та визначений рішенням суду спосіб спілкування батька з дитиною, стягувач, як найбільш заінтересована у виконанні рішення суду особа, мав би звернутися до державного виконавця з повідомленням про те, що виконання рішення суду 01.12.2025 року не відбулося. Матеріали виконавчого провадження не містять повідомлень стягувача про те, що 1 грудня 2025 року боржник ОСОБА_2 не виконала рішення суду та не забезпечила спілкування дитини з батьком ОСОБА_1 .

Разом з тим, досліджуючи матеріали виконавчого провадження № 78938691 судом встановлено, що 09.12.2025 року, старшим державним виконавцем Катериною Цугуй була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання ухвали № 727/13656/24, виданої 06.02.2025 року, у зв`язку із невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконане без участі боржника. Таким чином, наразі, у виконавця відсутні можливості складання будь-яких документів в рамках даного виконавчого провадження.

Крім того, суд приходить до висновку, що закриття виконавчого провадження (ВП) робить вимоги про складання акту безпідставними, оскільки ВП вже не існує, і цей акт вже не може відновити порушених прав чи виконати рішення. Відтак у задоволенні вимоги стягувача ОСОБА_1 про зобов`язання старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Івано Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерини Ігорівни про здійснення перевірки виконання ухвали суду про забезпечення позову за наслідками якої скласти акт, слід відмовити.

Матеріали справи не містять звернень стягувача ОСОБА_1 до начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці ІваноФранківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смотра Д.О. зі скаргами на дії старшого державного виконавця Цугуй К.І з приводу не проведення виконавчих дій 01.12.2025 року у ВП № 78938691, а саме спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_4 , відтак у суду відсутні підстави визнавати бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Івано Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смотра Д.О. щодо відсутності організації контролю за діями виконавця Цугуй К.І.

З приводу вимоги скаржника про постановлення окремої ухвали щодо старшого державного виконавця Цугуй К.І., суд зазначає наступне.

Окрема ухвала вид судового рішення, за допомогою якого суд реагує на виявлені під час судового розгляду порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (ч. 1 ст. 262 Цивільного процесуального кодексу України) .

Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення (ч.3 ст. 262 Цивільного процесуального кодексу України).

Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2018 у справі №761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність підстав для притягнення старшого державного виконавця Цугуй К.І. до юридичної відповідальності або про наявність в її діях ознак кримінального правопорушення.

Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали у даній справі, у зв`язку з чим клопотання ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись нормами ст. 259-261, 268, ч. 1, 2 ст. 273, ст. 354, 452, 447-453 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерина Ігорівна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці

Суддя П.С. Гавалешко