Справа № 595/1813/25
Провадження № 2/595/128/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі Єдинак Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бучач цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 26622,99 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 24.03.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем укладений кредитний договір №176228 на суму 14474 грн, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач приєднався до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний Кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом НОМЕР_1 . На виконання умов Кредитного договору, 24.03.2025 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку №4149-49ХХ-ХХХХ-0981 відповідача, що свідчить про те, що відповідач прийняв пропозицію первісного кредитора. 16.04.2025 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та позивач уклали Договір факторингу №16042025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. На підставі наведеного просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №176228 та судові витрати в розмірі 2422,40 грн, та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 7000 грн.

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19 січня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вважає заявлені вимоги безпідставними та такими, що не ґрунтуються на належних доказах, з наступних підстав. Зазначає, що жодним чином не підтверджено факт укладення зазначеного договору саме ОСОБА_1 . Договір не містить жодних даних про накладення електронного підпису, одноразового ідентифікатора або будь-якого іншого засобу автентифікації. У ньому відсутні відомості про спосіб підписання, дату та час підтвердження, електронний ідентифікатор користувача, IP-адресу чи лог-файли системи. Позивач лише формально стверджує, що договір було підписано відповідачем в електронній формі та що останній нібито ознайомився з його умовами в особистому кабінеті. Однак жодного доказу того, що ОСОБА_1 взагалі мала доступ до цього «особистого кабінету» або заходила у нього, не подано. В матеріалах справи відсутні технічні відомості про логіни, IP-адреси, пристрої чи номери телефонів, з яких могла здійснюватися авторизація. Доданий до позову паспорт споживчого кредиту не містить підпису ОСОБА_1 і не підтверджує її волевиявлення. Також в матеріалах справи відсутні первинні документи, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів ОСОБА_1 . Позивачем не наданий до даної справи платіжний документ про перерахування коштів ОСОБА_1 , а також доказ отримання саме відповідачем коштів. Крім того, зазначає, що у позовній заяві не вказано номер банківської картки, на яку нібито було здійснено перерахування, а також відсутнє підтвердження фактичного зарахування цих коштів на рахунок відповідача. Отже, позивач не довів ні факту укладення кредитного договору, ні факту отримання коштів відповідачем. Крім того, як слідує з поданих позивачем розрахунків заборгованості ОСОБА_1 , вона жодного разу не здійснювала оплату по вищевказаному кредитному договору. З огляду на це, існує цілком обґрунтоване припущення, що укладення кредитного договору від 24 березня 2025 року могло бути здійснено третіми особами із використанням викрадених або скомпрометованих персональних даних відповідача. Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 16042025 від 16 квітня 2025 року, тому сторона відповідача вважає, що у зв`язку саме з цією обставиною позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ. Представник відповідача зазначає, що ознайомився з матеріалами даної цивільної справи в Бучацькомурайонному суді 14 січня 2026 року, у зв`язку з наведеним, вважає що є підстави для поновлення судом строку для подання відзиву на позов. На підставі наведеного просить поновити строк для подання відзиву на позовну заяву, відмовити у задоволенні позову ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, просить відмовити ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у стягненні судового збору та витрат на правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. З огляду на наведені у відзиві обґрунтування, суд вважає за доцільне поновити строк для подання відзиву.

03 лютого 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача вважає заперечення представника відповідача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. Зазначає, що відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію, а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Акцептом, який містить усі істотні умови Договору, одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка могла стати активною лише після введення одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор згенерований Товариством в Інформаційно-телекомунікаційній системі та був надісланий відповідачу в СМС-повідомленні. Електронний підпис одноразовий ідентифікатор 41c2fd33 відправлено на номер телефону відповідача та введено ним 24.03.2025 12:39:32, зокрема дана інформація підтверджується Додатком №3 до позовної заяви та на кожній сторінці індивідуальної частини кредитного договору. Звертають увагу, що відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на Сайті Товариства в Особистому кабінеті. Враховуючи вищевикладене, позивач надав беззаперечні докази того, що відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Щодо перерахування кредитних коштів, зазначає, що ідповідно до Кредитного договору сума кредиту становить 14474 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 11000.24 грн. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_2 , у національній валюті; у розмірі 3473.76 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Відразу після підписання договору, 24.03.2025 року відповідачу перераховано грошові кошти в сумі 11000.24 грн на вказану ним банківську карту, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС». Вважає, що позивачем доведено факт виконання зобов`язання первинного кредитора ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та перерахування на рахунок відповідача суми в розмірі 11 000,24 грн., що є підставою для задоволення позову. Щодо переходу права вимоги, зазначає, що оскільки в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстру прав вимог та Акту прийому-передачі реєстру позивач належним чином довів факт переходу права вимоги. Таким чином твердження відповідача на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату договорів факторингу є нікчемними. Разом із тим, з метою забезпечення всебічного та об`єктивного розгляду справи, позивач додав до матеріалів позову копію платіжної інструкції № 588 від 09.09.2025 р., що підтверджують проведення оплати за набуття права грошової вимоги за Договором факторингу № 16042025 від 16.04.2025 р., та Реєстру прав вимог № 6 від 03.09.2025 р. На підставі наведеного просить прийняти відповідь на відзив та врахувати відповідь на відзив при розгляді справи по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі представника, позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач та її представники у судове засідання не з`явилися, згідно заяв просили справу розглядати без їх участі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частини 1,2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 24.03.2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 176228 від 24.03.2025, з використанням електронного підпису, що підтверджується самим текстом договору та наданим Паспортом споживчого кредиту підписаними електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника.

Договір про споживчий кредит підписано ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 41с2fd33 24.03.2025 о 12:39:32 год. Паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 60b97951, 24.03.2025 о 12:38:27 год.

Пунктом 2.2.1 Індивідуальної частини договору передбачено, що сума кредиту становить 14474 грн, яка надається в наступному порядку: у розмірі 11000,24 грн на картку позичальника № НОМЕР_2 ; у розмірі 3473,76 грн, шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 350,00% річних, тип процентної ставки фіксована.

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що комісія за надання кредиту складає 3473,76 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 24,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено (п.2.4 Договору).

Пунктом 2.6 договору передбачено, що загальний строк кредитування за цим договором складає 126 днів з 24.03.2025 по 28.07.2025.

На підтвердження укладення Договору про споживчий № 176228 від 24.03.2025 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» надано Графік платежів за кредитним договором, що додатком та невід`ємною частиною Договору №176228, Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається позичальнику до укладення договору про споживчий кредит) які 24.03.2025 року підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором, та в яких містяться персональні дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо процентних ставок, порядок повернення кредиту, що є свідченням того, що позичальник особисто та свідомо уклав вищезазначений Договір.

Отримання позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується Довідкою від 30.10.2025 вих.№3886/30-10 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», відповідно до якої ОСОБА_1 24.03.2025 о 12:38 отримав від Кредитодавця ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» кошти у розмірі 11000,24 грн, номер карти НОМЕР_3 , Транзакція - №, Номер замовлення - 201316211, Призначення платежу - видача кредиту №176228 від 24.03.2025.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Заперечення відповідача щодо відсутності доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору та зарахування грошових коштів на його рахунок не знайшли свого підтвердження, з огляду на те, що як встановлено в ході судового розгляду кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону позичальника.

У п. 5.1. кредитного договору зазначено, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та доступний через веб-сайт кредитодавця https://finx.com.ua.

Отже, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, підтвердила умови таких, після чого позикодавець надіслав їй за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону (міститься в реквізитах договору) одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Відтак слід зробити висновок, що відповідач була належним чином ознайомлена з умовами вищевказаного кредитного договору.

Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

16.04.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» був укладений договір факторингу № 16042025 за умовами якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договором № 176228 від 24.03.2025.

03.09.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» був підписаний акт прийому-передачі Реєстру прав вимог №6 до Договору Факторингу № 16042025 від 16.04.2025.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру прав вимог №6 від 03.09.2025 до Договору Факторингу № 16042025, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників від 03.09.2025, складений за формою згідно із Додатком №1 до Договору та документи підтверджуючі право вимоги Клієнта.

На підтвердження переходу права вимоги до позивача долучено копію платіжної інструкції №588 від 09.09.2025, згідно якої ТОВ «Юніт Капітал» сплатило ТОВ «Кредіплюс» 1 388 825,71 грн за відступлення Прав Вимог згідно Договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 та Реєстру прав вимог № 6 від 03.09.2025 без ПДВ.

Таким чином, відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 Реєстр прав вимог №6 від 03.09.2025, ТОВ «Кредіплюс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №176228 від 24.03.2025.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зі змістом ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16 вересня 2020 року при розгляді цивільної справи № 200/5647/18.

Згідно виписки по особовому рахунку за Кредитним договором № 176228, наданої ТОВ «Юніт Капітал» прострочена заборгованість відповідача не погашена та складається з: 14474 грн заборгованість за сумою кредиту; 11347,99 грн заборгованість за процентами; 801 грн заборгованість за комісією.

У даній справі встановлено та відповідачем не спростовано, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого ТОВ «Кредіплюс» надіслав ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор, який відповідач використала для підписання кредитного договору.

Разом з тим, відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання за Договором, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка становить 29322,99 грн.

Згідно з картки обліку виконання договору № 176228 заборгованість за вказаним договором становить 29322,99 грн, що складається з наступного: 14474 грн - заборгованість по кредиту, 11347,99 грн - заборгованість за відсотками, 801 грн - заборгованість за комісією.

Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень сторона відповідача суду не надала.

Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги що стосуються стягнення заборгованості підлягають до задоволення шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованості за договором № 176228 від 24.03.2025 у розмірі 29322,99 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач також просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн.

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18.

Позивачем до позовної заяви в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано наступні документи: договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року; протокол погодження вартості послуг до договору №10/09/25-02 від 10.09.2025 року; Додаткову угоду № 9 до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025, згідно договору №10/09/25-02 від 10.09.2025 року, згідно якого витрати на правничу допомогу становлять 7000 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку, що слід задовольнити частково вимогу представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, в розмірі 4000 грн, що буде достатнім та співмірним критеріям реальності адвокатських витрат.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн сплаченого судового збору.

На підставі ст. ст. 207,526,530,551,610,612,616,638,1048,1049,1054 ЦК України та керуючись ст. ст. 7,12,13,81,133,137,141,258-268,273,274,279,352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ,на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333, ) заборгованість за кредитним договором №176228 від 24.03.2025 року у розмірі 26622 (двадцять шість тисяч шістсот двадцять дві) грн. 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп, та судові витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

В решті стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя: Р. О. Содомора