Дата документу 03.02.2026 Справа № 317/5718/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/5718/24 Головуючий у 1-й інстанції: Нікітін В. В.
Провадження № 22-ц/807/368/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кухаря С.В., Онищенка Е.А., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника, адвоката Ємець Артема Юрійовича на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, позовні вимоги якого в подальшому уточнила до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 05 червня 2023 року о 05 годині 30 хвилин на автодорозі Київ-Чоп, в Макарівському районі Київської області, водій ОСОБА_1 , керуючи належним позивачці транспортним засобом «Мерседес Спринтер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду (металевий відбійник), внаслідок чого транспортний засіб пошкоджено.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено «Мерседес Спринтер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно висновку №02 експертного, авто товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди «вартість матеріальної шкоди, яку завдано власнику автомобіля Мерседес Спринтер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження при ТП складає 1 106 210 грн.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 28.07.2023 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним в скоєні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

30 січня 2025 року позивачкою зменшено суму позовних вимог з 1 106 210,00 грн до 1 061 710,00 грн, оскільки залишки транспортного засобу нею були продані за 44 500 грн.

На підставі викладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь завдані збитки.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП, в розмірі 1 061 710, 00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8493,68 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 , адвокат Ємець Артем Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач надав Рецензію, яка визнала Звіт №02 про визначення вартості збитку, завданого власнику ДТП від 21 червня 2023 року неякісним. Цим відповідач виконав свій процесуальний обов`язок щодо спростування доказів щодо розміру матеріального збитку. Позивач в свою чергу не спростував жодного із зауважень рецензії по суті. Продавши автомобіль у вересні 2023 року (до подання позову або під час його підготовки), позивач фактично знищив докази, тому суд мав розцінити це як дії, спрямовані на перешкоджання встановленню істини в справі. Натомість суд в оскаржуваному рішенні легалізує такі дії та перекладає обов`язок доказування на відповідача, хоча саме позивач повинен довести вартість збитків.. Суд не надав належної оцінки основному доказу по справі Звіту № 02 від 21 червня 2023 року, а також самої процедури його складання. Даний звіт не може бути використаний як доказ по даній справі, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Позивач повинен довести правову природу відносин між нею та відповідачем, інакше обов`язок по відшкодуванню шкоди має покладатися на неї, як на власника джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Бахмут М.С. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо- транспортна пригода, яка мала місце 05 червня 2023 року о 05.30 годині на автодорозі Київ-Чоп в Макарівському районі Київської області внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Мерседес Спринтер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_2 , сталася з вини водія ОСОБА_1 , який керував зазначеним автомобілем. Постановою Макарівського районного суду Київської області від 28.07.2023 року про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним в скоєні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно висновку звіту №02 від 21 червня 2023 року експертного, авто товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди вартість матеріальної шкоди, яку завдано власнику автомобіля Мерседес Спринтер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження при ДТП складає 1 106 210 грн. Залишки транспортного засобу позивачем були продані за 44 500 грн. Отже матеріальні збитки в розмірі 1 061 710,00 грн підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , як винуватця ДТП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження того, що його цивільна-правова відповідальність застрахована. Доказів того, що ОСОБА_1 на час ДТП перебував в трудових відносинах з ОСОБА_3 та виконував трудові обов`язки, матеріали справи не містять.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що 05 червня 2023 року о 05 годині 30 хвилин ОСОБА_1 на 53 кілометрі + 550 метрів автодороги М-06 «Київ-Чоп», керуючи автомобілем Mercedes-Benz Sprinter д/н: НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з перешкодою металевим колесовідбійником. Внаслідок ДТП автомобіль та відбійник отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Макарівського районного суду Київської області у справі № 370/1429/23 від 28.07.2023 ОСОБА_1 визнано винним у в порушенні п.п. 12.1 та 13.3 Правил дорожнього руху та притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 08.08.2023 року (а.с.12).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Sprinter 314 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до копії Звіту № 02 від 21.06.2023 про проведення оцінювачем ФОП ОСОБА_4 оцінки колісного транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 314 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаним звітом встановлено, що вартість матеріального збитку внаслідок ДТП становить 1 106 210,00 грн. Вартість відновлювального ремонту становить 1 780 542,73 грн. Додатками до звіту оцінювача є ремонтна калькуляція № 89 та фототаблиці, на яких зафіксовано пошкодження автомобіля (а.с.17-26).

Відповідно до Акту огляду реалізованого транспортного засобу від 25.09.2023, належний ОСОБА_2 Mercedes-Benz Sprinter 2018 року випуску був проданий третій особі за 44 500,00 гривень (а.с.49).

Саме це стало підставою для зменшення позивачем розміру позовних вимог за заявою від 30.01.2025 року (а.с.46).

Відповідно до Рецензії на підставі адвокатського запиту №б/н від 29.07.2024 адвоката Ємець А.Ю., проведено рецензування «Звіту №2 автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, завданого власнику КТЗ», складену Громадською організацією «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів», підписана 09.09.2024 року відповідно до висновку вбачається, що зазначений звіт кваліфікується за ознакою абзацу третього пункту 67 Національного стандарту № 1, як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеного у звіті, після виправлення зазначених недоліків (а.с.135-140).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N 426/16825/16-ц (провадження N 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі N 6-108цс13, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N 426/16825/16-ц та постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі N 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі N 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі N 534/872/16-ц.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі N 914/820/17).

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, сталась з вини водія, ОСОБА_1 , який керував належним позивачці ОСОБА_2 транспортним засобом «Мерседес Спринтер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з її відома та згодою, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду (металевий відбійник), внаслідок чого транспортний засіб пошкоджено, тому висновки суду про те, що саме останній має відшкодувати спричинену позивачу матеріальну шкоду, є обгрутованими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження того, що його цивільно-правова відповідальність застрахована. Доказів того, що ОСОБА_1 під час скоєння ДТП перебував в трудових відносинах з ОСОБА_2 та виконував трудові обов`язки, матеріали справи не містять.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат Бахмут М.С. пояснив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з відома та за згодою власника ОСОБА_2 , трудові відносини між ними були відсутні, що не заперечується представником ОСОБА_1 , адвокатом Ємець А.Ю..

При цьому, слід зауважити, що належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 під час ДТП перебував в трудових відносинах з ОСОБА_2 та виконував трудові обов`язки, матеріали справи не містять.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що оскільки власником автомобіля є позивач, а відповідач лише керував транспортним засобом (ймовірно, виконував трудові функції), то відповідач не є суб`єктом відповідальності за статтею 1187 ЦК України у розумінні «володільця», а є лише безпосереднім заподіювачем шкоди, відповідальність якого має розглядатися виключно крізь призму правовідносин з власником ( трудових або цивільно-правових), не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких, можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження розміру матеріальних збитків позивач ОСОБА_2 надав Звіт № 02 від 21.06.2023 про проведення оцінювачем ФОП ОСОБА_4 оцінки колісного транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 314 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаним звітом встановлено, що вартість матеріального збитку внаслідок ДТП становить 1 106 210,00 грн. Вартість відновлювального ремонту становить 1 780 542,73 грн. Додатками до звіту оцінювача є ремонтна калькуляція № 89 та фототаблиці, на яких зафіксовано пошкодження автомобіля (а.с.17-26). Відповідно до Акту огляду реалізованого транспортного засобу від 25.09.2023, належний ОСОБА_2 Mercedes-Benz Sprinter 2018 року випуску ( залишки автомобіля) був проданий третій особі за 44 500,00 гривень (а.с.49).

Не погоджуючись з даним Звітом, яким визначено розмір матеріальних збитків відповідач посилається на рецензію звіту про оцінку майна.

Водночас, відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», рецензування звіту про оцінку майна: здійснюється виключно на вимогу уповноважених осіб; не може містити власного висновку про вартість майна (ч. 4 ст. 13 Закону); у разі потреби визначення вартості повинна проводитись нова повноцінна оцінка майна.

Таким чином, рецензія, надана відповідачем не має самостійного доказового значення, оскільки не містить альтернативної оцінки пошкодженого автомобіля та не замінює звіт про оцінку, виконаний у встановленому порядку.

В основу звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу покладене застосування програмного забезпечення Audatex.

Наказ Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (зареєстровано за №1074/8395) затвердив Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Переліком рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням до Методики Документ сформований в системі передбачено використання спеціалізованого програмного забезпечення, в якості основного та єдиного програмного забезпечення в Україні використовується - Audatex М21, Audatex М95, AudaShare (Німеччина). Audatex при визначенні розміру шкоди відповідає нормативним вимогам держави та міжнародній практиці тому, що це міжнародна система для оцінки вартості ремонту транспортних засобів після ДТП. Вона використовується страховими компаніями, сервісами та експертами-оцінювачами.

Audatex має ліцензовану базу даних від автовиробників (OEM). В ній містяться: точні

конструктивні характеристики авто; каталоги запчастин з оригінальними номерами; нормативи часу на ремонтні роботи (малярка, заміна деталей, рихтування); схеми та креслення вузлів.

Експерт або страховик в програмі вводить: VIN-код автомобіля > система автоматично визначає марку, модель, комплектацію; пошкоджені елементи (вибирає на схемі авто в програмі); спосіб ремонту (заміна, рихтування, фарбування, полірування тощо).

Програма на основі введених даних: підтягує вартість деталей з бази; підраховує нормо-години на ремонт (офіційні від виробника); додає вартість матеріалів (лак, фарба, витратні матеріали); розраховує загальну вартість ремонту в поточних цінах.

У підсумку формується зведений кошторис ремонту, де вказано: перелік пошкоджених деталей; чи ремонтуються вони, чи замінюються; кількість нормо- годин на роботи; ціна запчастин та робіт; загальна вартість відновлення.

Audatex вважається міжнародним стандартом, тому його висновки визнають судами, адже розрахунок базується на офіційних даних виробників, а не «на око».

Таким чином, Звіт №02 автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, завданого власнику КТЗ виконаний суб`єктом оціночної діяльності, який має відповідний сертифікат, відповідає національним стандартам оцінки, спирається на затверджену Методологію та програмний комплекс Audatex.

Копія рецензії відповідача є лише критичним аналізом, а не новою оцінкою, не містить розрахунків вартості відновлювального ремонту, не може спростувати належний і допустимий доказ у вигляді звіту про оцінку.

Крім того, факт спричинення відповідачем шкоди майну ОСОБА_2 підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема: постановою про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, що встановлює юридичний факт порушення та настання наслідків; результатами огляду пошкодженого транспортного засобу, проведеного сертифікованим оцінювачем ОСОБА_4 , який має відповідний кваліфікаційний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий у встановленому законом порядку; звітом про оцінку вартості відновлювального ремонту, виконаним із застосуванням програмного комплексу Audatex, що передбачений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, затвердженою наказом Міністерства

юстиції України та Фонду держмайна України від 24.11.2003 №142/5/2092.

Натомість рецензія, надана відповідачем, не містить жодних обгрунтуваних заперечень щодо факту чи розміру завданої шкоди.

Факт ДТП ДТП скоїв саме відповідач, що встановлено постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, який не заперечувався під час розгляду справи.

Ознайомлення з наслідками після ДТП відповідач бачив пошкоджений автомобіль і мав змогу переконатися в обсязі та характері завданої шкоди.

Методика оцінки програма Audatex є єдиною офіційною системою для оцінки вартості відновлювального ремонту в Україні для сертифікованих оцінювачів, і її результати є загальноприйнятими для всіх експертів.

Відповідач не подав клопотання про призначення нової судової експертизи, не висував жодних претензій до огляду автомобіля або до визначення пошкоджень.

При цьому, доводи апеляційної скарги щодо неможливості проведення такого дослідження не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Підпунктом 1.2.4. «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», що затверджена Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, та Главою 2 «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», що затверджені зазначеним вище наказом Мінюсту, встановлено, що одним з підвидів судових експертиз є транспортно-товарознавча експертиза, яка проводиться з метою визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), їх складових, а також розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю колісних транспортних засобів, їх складових унаслідок пошкодження останнього.

Пунктом 3.5. розділу ІІІ Інструкції визначено, що коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

Враховуючи те, що в даній справі проводились огляд транспортного засобу та його оцінка, під час яких зібрано певну кількість фотознімків автомобіля, описано його пошкодження тощо, з яких експертом, теоретично, могла б бути встановлена залишкова вартість автомобіля, відповідач та його представник не були позбавлені можливості заявити суду клопотання про призначення такої експертизи, однак таке клопотання до суду не подавалось.

Крім того, як зазначав представник позивача, адвокат Бахмут М.С. після дорожньо-транспортної пригоди відповідачу пропонувалось викупити залишки автомобіля та в добровільному порядку відшкодувати шкоду, що не заперечувалось представником відповідача ОСОБА_6 .. Після його відмови позивач був вимушений продати залишки автомобіля через сайти продажу автомобіля. Слід також зауважити, що ДТП сталося 05.06.2023 року, а залишки автомобіля були продані 25.09.2023 року, тобто більше, ніж через три місяці після ДТП, тобто у відповідача ОСОБА_1 було достатньо часу та не позбавляло останнього. провести транспортно-товарознавчу експертизу вартості матеріального збитку за участю пошкодженого автомобіля, в тому й числі залишкову його вартість.

Доводи апеляційної скарги щодо не прийняття участі ОСОБА_1 в огляді автомобіля не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач пошту за зареєстрованим місцем мешкання не отримував, позивач направив повідомлення про проведення оцінки вартості матеріальних збитків на месенджер «Вайбер» Скріншот надсилання долучений з відповіддю на відзив ( а.с.153).

Враховуючи викладене та те, що позивач ОСОБА_2 має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача ОСОБА_1 , а будь-які інші докази про визначення розміру завданої матеріальної шкоди в матеріалах справи відсутні, суд прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач продав залишки автомобіля за більшу ціну, ніж зазначено в Акті огляду реалізованого транспортного засобу від 25.09.2023 року, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та достовірними доказами.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтовне судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність судового рішення не впливають.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Ємець Артема Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2025 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 05 лютого 2026 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кухар С.В. Онищенко Е.А.