УХВАЛА

05 березня 2026 року

м. Київ

справа № 496/322/21

провадження № 61-2088ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Кабінету Міністрів України до Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , третя особа на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»

в особі філії «Одеське лісове господарство», про визнання незаконним

та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів купівлі продажу та договорів дарування, скасування державної реєстрації права власності, припинення прав власності

та зобов`язання повернути земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2026 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури

Мерімерін К. Г. надіслав засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у зазначеній справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду

та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження,

з огляду на наступне.

У статті 392 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до акта Верховного Суду від 19 лютого 2026 року № 110 під час розкриття конверта, отриманого поштою, виявлено відсутність всіх документів, зазначених

у додатках до касаційної скарги у справі № 496/322/21, а саме докази сплати судового збору та картка руху постанови Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору

у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму

для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року,

в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зважаючи на те, що позов було подано у січні 2021 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2021 року.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб

був встановлений у розмірі 2 270,00 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» за подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн)

і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(794 500,00 грн).

Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання юридичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн).

Згідно із частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового

та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно

або його витребування - вартістю майна.

Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно,

що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі

№ 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначено, що «майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення

майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить

про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову

(пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року

у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18). Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці».

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Предметом спору у цій справі є вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності

на земельні ділянки, договорів купівлі продажу та договорів дарування, скасування державної реєстрації права власності, припинення прав власності та зобов`язання повернути земельні ділянки.

Вимоги у цій справі про зобов`язання повернути земельні ділянки мають майновий характер, оскільки підлягають грошовій оцінці.

Оскарженою постановою Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та рішення суду першої інстанції в частині задоволення 6 позовних вимог немайнового характеру та вимогу майнового характеру щодо повернення двох земельних ділянок скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Заявник оскаржує постанову Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року.

Оскільки із поданої касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання (відсутнє визначення вартості спірного нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0290 та земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0292), тому неможливо визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, майнова оцінка нерухомого майна або інші належні докази).

З огляду на обмеження касаційного оскарження, зокрема, передбачене

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, Верховний Суд звертає увагу заявника на необхідність наявності в розпорядженні суду на час вирішення питання про відкриття касаційного провадження інформації про ціну позову щодо вимоги майнового характеру.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що ціна позову також

є визначальною при вирішенні питання про те чи підлягають касаційному оскарженню судові рішення у цій справі (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги

за позовні вимоги немайнового характеру 27 240,00 грн ((2 270,00 х 6) х 200 %)

та за вимогу майнового характеру ((у розмірі 1,5 % від вартості спірного нерухомого майна помноженого на 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, ЄДРПОУ - 37993783, банк

отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, ККДБ - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Обов`язок зі сплати судового збору є загальним для всіх суб`єктів,

що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою однією із засад

судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом

і судом.

На підтвердження сплати судового збору заявнику необхідно надати

до суду документ, що підтверджує сплату ним судового збору, за подання касаційної скарги, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Окрім зазначеного згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну

та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними

(частина перша статті 127 ЦПК).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів

з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК).

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК).

За змістом пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено дату отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції,

що оскаржується. До касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності (пункт 2 частини четвертої статті 392 ЦПК).

Вбачається, що оскаржену постанову суд апеляційної інстанції ухвалив

09 грудня 2025 року, відомості про складання повного тексту постанови відсутні, касаційну скаргу надіслано засобами поштового зв`язку 16 лютого 2026 року,

тобто поза межами строку на касаційне оскарження.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, яке мотивовано тим, що повний текст постанови Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року заявник отримав у підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 19 січня 2026 року, що підтверджується карткою руху документа.

Однак до касаційної скарги не додано зазначеної картки руху документа,

на які покликається заявник.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 393 ЦПК касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали

про залишення касаційної скарги без руху особа, яка подала касаційну скаргу після спливу строків, визначених у статті 390 ЦПК України, має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

З огляду на зазначене, заявник має подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій обґрунтувати підстави для такого поновлення та надати докази отримання оскарженого судового рішення у зазначений строк.

За таких підстав заявник не дотримав у повному обсязі вимоги процесуального закону щодо форми та змісту касаційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційні скарги слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення указаних недоліків.

Суд роз`яснює, що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко