Справа № 545/5256/25
Провадження № 2/545/350/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2026 Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Путрі О.Г.,

при секретарі Білик М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ТОВ «Бізнес позика» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 04.01.2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем було укладено договір №442435-КС-001 про надання кредиту. Відповідно до даного договору відповідачу було надано кредит в розмірі 5 000 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №442435-КС-001 від 04.01.2022 року належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 11 663, 07 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 4946,11 грн, суми прострочених платежів по процентах 6715,80 грн., суми прострочених платежів за комісією 1,16 грн.

В зв`язку з чим просили суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором №442435-КС-001 від 04.01.2022 року в розмірі 11 663,07 грн. та понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.12.2025 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання.

У судове засідання представник позивача не з`явився, як вбачається із позову прохав розглядати дану справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання не з?явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала та зазначила, що договір 442435-КС-001 від 04.01.2022 року укладала, кошти згідно нього в розмірі 5 000 грн. отримувала.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.01.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №442435-КС-001 про надання кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором (G-3163) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.26-27).

Відповідно до п. 1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 5 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».

Строк, на який надається кредит 24 тижні, стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,0777 % фіксована, загальний розмір наданого кредиту: 5 000 грн., термін дії договору: до 21.06.2022 р., комісія за надання кредиту 750 грн.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором про надання кредиту №442435-КС-001 виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 що підтверджується довідкою від 04.01.2022 року (зворот а.с.33).

Разом з тим, згідно повідомлення АТ КБ «Приват Банк» від 02.12.2025 року, картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). З виписки по вказаній картці, вбачається, що 04.01.2022 року відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5 000 грн. (а.с.87-89).

Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, а тому станом на 30.10.2025 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 11 663,07 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 4946,11 грн., суми прострочених платежів по процентах 6715,80 грн., суми прострочених платежів за комісією 1,16 грн. (а.с.13-22).

Після закінчення строку дії кредитного договору 21.06.2022 року заборгованість відповідачу не нараховувалась, вказане підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с.13-15).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.

Щодо стягнення заборгованості за комісією.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, відповідає вимогам діючого законодавства.

Так, п.1 Кредитного договору №442435-КС-001 від 04.01.2022 року передбачено комісію за надання Кредиту 750 грн.

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач в погашення комісії сплатила 748,84 грн. Залишок несплаченої комісії становить 1,16 грн.

Враховуючи викладене, підлягає задоволенню позовна вимога у частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за отримання кредитних коштів, оскільки, остання передбачена умовами кредитного договору, в розмірі 1,16 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором №442435-КС-001 від 04.01.2022 року складає 11 663,07 грн.

Таким чином, аналіз змісту вищезазначених норм права та встановлених судом фактів свідчить про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами ч. 1ст. 142 ЦПК України передбачено, що зокрема у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнала, а позивачем відповідно до платіжної інструкції № 18238 від 17.11.2025 року при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., тому суд вважає за можливе повернути позивачу 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. з державного бюджету.

Оскільки позивачу буде компенсовано 50 відсотків сплаченого ним судового збору за рахунок держави, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на його користь понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263-265,352 ЦПК України , суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Бізнес Позика» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, ) заборгованість за Договором №442435-КС-001 про надання кредиту від 04.01.2022 року в розмірі 11 663,07 грн. (одинадцять тисяч шістсот шістдесят три гривні сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Бізнес Позика» судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Повернути з державного бюджету Товариству з обмеженою відповідальність «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп., сплачений відповідно до платіжної інструкції №18238 від 17.11.2025 року.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя О.Г.Путря