Справа № 161/9842/25 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/346/26 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Киці С. І., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 16 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту № 21324-06/2024 в електронній формі, за умовами якого кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом перерахування на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 хх-хххх-8498. Підписанням кредитного договору позичальник ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Аванс Кредит», які розміщені на веб-сайті товариства, також позичальник підтвердила, що повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил.

21 жовтня 2024 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 21102024, за умовами якого ТзОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) за плату, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 21 жовтня 2024 року за вказаним договором факторингу ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 37 620,00 грн, з яких 11 400,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 20 520,00 грн заборгованість за відсотками, 5 700,00 грн штрафні санкції.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 у свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 620,00 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2025 року у цій справі позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 21324-06/2024 від 16 червня 2024 року у розмірі 31 920,00 грн та 2 561,21 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення апеляційним судом постанови у цій справі є 06 березня 2026 року дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку суд стягнув з відповідача в користь позивача.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи, судом встановлено, що 16 червня 2024 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту № 21324-06/2024 в електронній формі (електронний підпис W0913), за умовами якого ТзОВ «Аванс Кредит» зобов`язувався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 11 400,00 грн строком на 120 днів з 16 червня 2024 року по 13 жовтня 2024 року, процентна ставка фіксована, денна процентна ставка 1,50 %, кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом перерахування на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 хх-хххх-8498. Підписанням кредитного договору позичальник ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Аванс Кредит», які розміщені на веб-сайті товариства, також позичальник підтвердила, що повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил (а. с. 6-8).

На виконання умов кредитного договору 16 червня 2024 року ТзОВ «Аванс Кредит» перераховано грошові кошти в розмірі 11 400,00 грн на платіжну картку позичальника ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за допомогою системи іPay.ua, що підтверджується довідкою ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» за вихідним № 3466_24 від 30 січня 2025 року (а. с. 12).

Кредитодавець ТзОВ «Аванс Кредит» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених кредитним договором.

21 жовтня 2024 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 21102024, за умовами якого ТзОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) за плату, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до пункту 1.1. договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги до боржників заборгованості за кредитом та є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 13-15).

21 жовтня 2024 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТзОВ «Аванс Кредит» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року.

У пункті 1 акту прийому-передачі реєстру боржників зазначено, що клієнт (ТзОВ «Аванс Кредит») передав, а фактор (ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») прийняв реєстр боржників кількістю 7445, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року від клієнта до фактора переходять права вимоги до боржників заборгованості і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а. с. 113).

Згідно із витягом із реєстру боржників до договору факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги, у тому числі, і до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 21324-06/2024 у розмірі 37 620,00 грн, з яких 11 400,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 20 520,00 грн заборгованість за відсотками, 5 700,00 штрафні санкції (а. с. 17).

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило на рахунок ТзОВ «Аванс Кредит» 3 831 820,15 грн за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 501 від 25 жовтня 2024 року (а. с. 114).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Позивачем надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № 21324-06/2024 від 16 червня 2024 року (а. с. 18).

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За положеннями статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За положеннями частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається, позичальник не довела належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами 1, 2 статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Кредитний договір, укладений між відповідачем та ТзОВ «Аванс Кредит», договір факторингу, укладений між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.

Посилання сторони відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази переходу права грошової вимоги за договором факторингу та докази оплати ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» грошових коштів ТзОВ «Аванс Кредит» за договором факторингу, спростовуються наведеними судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Позивачем до позовної заяви, було долучено такі документи: договір про надання фінансового кредиту № 21324-06/2014 від 16 червня 2026 року, договір факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 21101024 від 21 жовтня 2024 року, витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором № 21324-06/2024 від 16 червня 2024 року, платіжна інструкція № 501 від 25 жовтня 2024 року.

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора ТзОВ «Аванс Кредит» до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» щодо позичальника ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів суду факту переходу до нього права грошової вимоги за кредитним договором до відповідачки ОСОБА_1 .

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем грошових котів за договором факторингу, оскільки в матеріалах справи наявна платіжна інструкція № 501 від 25 жовтня 2024 року, яка свідчить про те, що позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачено на рахунок ТзОВ «Аванс Кредит» 3 831 820,15 грн за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належними доказами підтверджено факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором та наявності відповідної заборгованості за ним.

Презумпція правомірності договорів не спростована, а отже, усі права, набуті сторонами за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають безумовному виконанню, у тому числі примусовому.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки ОСОБА_1 в користь позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 920,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді