ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3990/18 Провадження № 6/636/13/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Карімова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2018 р. Чугуївським міським судом Харківської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уродженки Мала Вовча яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Велика Бабка, Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, а також судовий збір в дохід держави в сумі 176,20 грн.

27 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого документу - вказаного судового наказу таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що судовий наказ виданий з істотним порушенням процесуального права, а саме ст.ст. 163,165 ЦПК України. Зазначає, що стягувачем ОСОБА_2 при зверненні до суду з вимогою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на їх сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( який за спільною домовленістю тимчасово проживав з батьком до вирішення питання у судовому порядку про місце проживання дитини, і з яким вона спілкувалась та приймала участь у його утриманні) було зазначене місце її проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Однак за вказаною адресою вона на час видачі судового наказу не проживала, а була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_3 , про що було достовірно відомо заявнику. Тобто стягувач подав неправдіві відомості щодо місця її реєстрації та проживання. Всупереч вимогам ч.9 ст. 165 ЦПК України судом без встановлення зареєстрованого в установленому законом порядку місце проживання (перебування ) боржника видано судовий наказ. Як наслідок їй не було відомо про видачу судового наказу, та в подальшому про відкриття виконавчого провадження по стягненню аліментів на утримання її сина, внаслідок чого творилась заборгованість по сплаті аліментів. Жодних повідомлень за місцем своєї реєстрації вона не отримувала. На початку листопада 2025 року її банківські карткові рахунки були заблоковані, а вона має на утриманні трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 2021 р.н., ОСОБА_6 , 2022 т.н. та ОСОБА_7 ,2024 р.н. Дізнавшись про причини блокування карткового рахунку, вона звернулась до Вовчанського ДВС ГТУЮ у Харківській області та отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а 17.11.2025 року отримала копію судового наказу від 01.10.2018 року.

У зв`язку із зазначеним та відповідно до частин 1,2 ст. 432 ЦПК України просить суд визнати вищезазначений судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, поновити строк на подачу заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Також просить скасувати оскаржуваний нею судовий наказ.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. У зв`язку з чим суд вважає можливим розглядати ці питання за їх відсутності.

Відповідно до ч.3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи № 636/3990/18, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.10.2018 р. Чугуївським міським судом Харківської області у справі № 636/3990/18, провадження № 2-н /636 /488 /18видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уродженки Мала Вовчаяка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Велика Бабка, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, а також судовий збір в дохід держави в сумі 176,20 грн.

Згідно ч. 1, 3 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбаченихстаттею 161цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Судовий наказ являється виконавчим документом (п. 1-1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст. 165 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника . За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Пунктом 9 частини 1 статті 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 636/3990/18 (провадження № 2-н/636/488 /18) вони не містять відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржниці ОСОБА_1 (частини 5,6 ст. 165 ЦПК України).

У зв`язку із чим судом при винесенні оскаржуваного судового наказу не були перевірені вимоги щодо правил підсудності заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітнього сина.

Згідно зі статтею 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відтак частиною 2 ст. 432 ЦПК України передбачений перелік самостійних підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, який не є вичерпним. Наявність таких обставин підлягає доказуванню боржником, а суд повинен повно і всебічно з`ясувати всі обставини, що мають значення для вирішення справи.

Зміст заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, вказує на те, що вона вважає, що судом при видачі судового наказу стягувачу порушені норми процесуального права, а також те, її обов`язок сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина відсутній так, як вона самостійно надавала матеріальну допомогу на сина та, крім того, утримує ще трьох неповнолітніх дітей.

Відтак, судом встановлено, що між сторонами у справі наявний спір щодо утримання неповнолітнього сина та його проживання, а тому спір про стягнення аліментів слід вирішувати в порядку позовного провадження, оскільки наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначеного розміру, щодо яких відсутній спір про право або про його наявність заявнику невідомо (зміст статті 161 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, які підтримані в постановах Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 824/85/21, від 21 грудня 2023 року у справі № 824/2/22, провадження № 61-11769ав23.

У зв`язку з вище викладеним суд вважає, що заява ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки судовий наказ виданий помилково.

Щодо вимог боржника ОСОБА_1 про скасування оспорюваного судового наказу від 01.10.2018 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Зазначене свідчить про те, що судовий наказ про стягнення аліментів (у частці від доходу або твердій сумі) не підлягає скасуванню в загальному порядку, передбаченому для інших наказів. Право боржника оспорити виданий судом наказ передбачений частиною 7 та частиною 8 ст. 170 ЦПК України шляхом звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, або шляхом перегляду за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

За таких обставин слід відмовити у задоволенні вимог боржника ОСОБА_1 про скасування оспорюваного судового наказу від 01.10.2018 року та поновлення строку на подання заяви в цій частині.

Керуючись ст.ст. 171, 258-260, 432, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати виконавчий документ - судовий наказ, виданий 01.10.2018 р. Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уродженки Мала Вовча яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Велика Бабка, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, а також судовий збір в дохід держави в сумі 176,20 грн., таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 25.09.2018 року.

Роз`яснити ОСОБА_2 право звернення до суду в порядку позовного провадження.

В інших заявлених вимогах відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів після її оголошення шляхом подання апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Заявниця (боржник): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

Представник заявниці: адвокат Гальченко Наталія Григорівна, адреса листування: АДРЕСА_6 ; e -mail: ІНФОРМАЦІЯ_4

Стягувач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник стягувача: адвокат Кожушкова Лариса Анатоліївна, зареєстрована: АДРЕСА_7 , НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5

Суддя І.В. Карімов