Справа № 372/1472/25
Провадження 4-с-2/26
ухвала

Іменем України

23 лютого 2026 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Ільїній А.В.

за участю боржниці ОСОБА_1 ,

державного виконавця Орловської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Власюк Д.В. звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального Міністерства юстиції України, в якій просить Визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Орловської І.В. Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яка полягає в не скасуванні арешту з рахунку ОСОБА_2 IBAN № НОМЕР_1 в ПАТ «УКРСИББАНК». Зобов`язати Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з рахунку ОСОБА_2 IBAN № НОМЕР_1 в ПАТ «УКРСИББАНК». Стягнути з Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Обгартовуючи скаргу, зазначає, що внаслідок неправомірних рішень державного виконавця під час виконання рішення Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/1472/25 ОСОБА_2 вважає, що накладення арешту на кошти, що становлять заробітну плату боржника, після здійснення утримань із неї за виконавчими документами, та понад установлений Законом України «Про виконавче провадження» розмір для відрахувань із заробітної плати становить надмірний тягар для боржника й порушення його прав на одержання винагороди за працю і на гідні умови життя, він звертався до державного виконавця, для врегулювання спору в позасудовому порядку, одна державним виконавцем не було вжито відповідних дій, щодо усунення порушень у зв`язку з чим він звернувся до суду з даною скаргою.

В судовому засіданні державний виконавець Орловська І.В. заперечила проти вимог скарги та просила відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на її необґрунтованість. Також подала до суду письмові поясненні і яких загалом зазначила, що діяла відповідно до вимог закону України «Про виконавче провадження».

Боржниця ОСОБА_1 в судовому засідання проти вимог скарги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяв, клопотань суду не подали.

Суд, вислухавши боржницю ОСОБА_1 , державного виконавця, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено її права чи свободи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.

Рішенням Обухівського районного суду від 13.06.2025 у справі № 372/1472/25 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 14.02.2024 в розмірі, що еквівалентний 24 000 доларам США в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на день повернення, 4971,60 грн. судових витрат.

Постановою Обухівського ВДВС від 08.01.2026 № 79934449 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Обухівського районного суду від 05.01.2026 № 372/1472/25 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 24 000 доларів США в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України станом на день повернення. (ідентифікатор доступу 58).

Постановою Обухівського ВДВС від 08.01.2026 № 79933550 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Обухівського районного суду від 05.01.2026 № 372/1472/25 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4971,60 грн. судових витрат. (ідентифікатор доступу А6БГ72Г7ВДДГ).

Постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.01.2026 №79934449, від 08.01.2026 №79933550 ОСОБА_2 отримав нарочно ІНФОРМАЦІЯ_1 в Обухівському ВДВС, що підтверджується розпискою про отримання.

Виконання рішення здійснюється старшим державним виконавцем Орловською Іриною Володимирівною.

ОСОБА_2 працює в Управлінні поліції охорони Київської області та отримує заробітну плату шляхом її перерахування на рахунок НОМЕР_2 , відкритий у АТ "УКРСИББАНК", який має спеціальний режим та використовується боржником виключно для отримання заробітної плати.

Відповідно до довідки Управління поліції охорони в Київській області від 26.02.2025 року № 66, майор поліції Іванов Володимир Сергійович, працює на посаді інспектора взводу № 2 РОФО батальйону «Титан» та має зарплатний рахунок в ПАТ «УКРСИББАНК» за номером НОМЕР_2 .

Постановою від 08.01.2026 № 79934449 про арешт коштів боржника та постановою від 08.01.2026 № 79933550 про арешт коштів боржника накладений арешт на кошти ОСОБА_2 , що містяться на рахунку в ПАТ «УКРСИББАНК».

З постановами про арешт коштів боржника ОСОБА_2 ознайомився 12.01.2026 року в Автоматизованій системі виконавчого провадження в наслідок отримання 12.01.2026 постанов про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до виконавчого провадження.

Рахунок НОМЕР_2 у ПАТ "УКРСИББАНК" використовується ОСОБА_2 виключно для отримання заробітної плати в Управління поліції охорони в Київській області, що підтверджується випискою з рахунку.

ОСОБА_2 до Обухівського ВДВС подано заяви від 13.01.2026 № 1, від 13.01.2026 року про скасування арешту з зарплатного рахунку та врахування ухвали Обухівського районного суду від 10.06.2025 № 372/6523/24 про зобов`язання зняти арешт з заробітної плати.

ОСОБА_2 до Обухівського ВДВС подано заяву від 16.01.2026 про скасування арешту з зарплатного рахунку, до якої додано виписку з рахунку в ПАТ «УКРСИББАНК» за період з 01.06.2025 по 12.01.2026.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

В свої скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що відповідно до коментарів старшого державного виконавця Орловської І.В. підстави для зняття арешту з коштів заробітної плати відсутні, відповіді на заяви буде надано в місячний термін, він не має можливості очікувати місяць на отримання негативної відповіді від Обухівського відділу ДВС та вживає всі можливі заходи для отримання заробітної плати.

Заявник вважає, що такі дії державного виконавця є неправомірними та зазначає наступне.

Згідно частини 2 та 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату боржника визначений статтями 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини 3 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до частини 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

ОСОБА_4 вважає, що звернення стягнення на заробітну плату має відбуватись шляхом прийняття державним виконавцем постанови про звернення на заробітну плату та її направлення для виконання до Управління поліції охорони Київської області.

Прийняття старшим державним виконавцем Орловською І.В. постанови від 08.01.2026 № 79934449 про арешт коштів боржника та постанови від 08.01.2026 № 79933550 про арешт коштів боржника що містяться на рахунку № НОМЕР_3 в ПАТ «УКРСИББАНК, становить порушення порядку звернення стягнення на заробітну плату та порушує право боржника на отримання заробітної плати, оскільки за наслідком таких рішень та дій утримано 100 відсотків заробітної плати замість можливих 20 відсотків .

Прийняття старшим державним виконавцем Орловською І.В. постанови про визначення поточного рахунку фізичної особи для здійснення видаткових операцій не призведе до відновлення порушеного права на заробітну плату оскільки розмір заробітної плати боржника перевищує розмір 2 мінімальних заробітних плат (17 294 грн. 00 коп.).

Також, в провадженні Обухівського ВДВС перебувають виконавчі провадження № 77588346, № 77588647 з виконання виконавчого листа Обухівського районного суду № 372/6523/24 від 17.03.2025 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 646306 грн. 60 коп. та 3 231 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвалою Обухівського районного суду від 10.06.2025 № 372/6523/24 частково задовольнили скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Обухівського відділу ДВС, визнано протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Орловської І.В., зобов`язано зняти арешт з заробітної плати.

Постановами Обухівського ВДВС від 26.06.2025 № 77588346, № 77588647 знятий арешт з рахунку ОСОБА_2 в АТ «УКРСИББАНК».

Також, в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. перебувають виконавчі провадження №77119342, №77119907, №77120376 з виконання виконавчого листа Обухівського районного суду № 229/5242/24 від 12.12.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 розмірі 30000,00 доларів США, та проценти 10000,00 доларів США процентів, що на дату подачі позову становило 410291 грн., 7570,00 грн. судового збору, 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. від 11.02.2025 ВП № 77119342 звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 в Управлінні поліції охорони в Київській області в розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 1 831 182,70 грн.

Постановою приватного виконавця Голяченко І.П. від 06.03.2025 № 77119342 знятий арешт з рахунку ОСОБА_2 в АТ «УКРСИББАНК».

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних (трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий.

Отже, після утримання з заробітної плати 50 % за постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П від 11.02.2025 ВП № 77119342 заробітна плата ОСОБА_2 підпадає під арешт за постановами Обухівського ВДВС від 08.01.2026 № 79934449, від 08.01.2026 № 79933550 про арешт коштів боржника ОСОБА_2 , що містяться на рахунку в АТ «УКРСИББАНК».

ОСОБА_2 вважає, що накладення арешту на кошти, що становлять заробітну плату боржника, після здійснення утримань із неї за виконавчими документами, та понад установлений Законом України «Про виконавче провадження» розмір для відрахувань із заробітної плати становить надмірний тягар для боржника й порушення його прав на одержання винагороди за працю і на гідні умови життя у зв`язку з чим він звернувся до суду з даною скаргою.

Відповідно до висновків викладених в постанові Великої Палати ВС від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) - https://revestr.court.qov.ua/Review/104728588), не може бути накладений арешт на кошти, що становлять заробітну плату боржника, після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на всі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених Законом України «Про виконавче провадження» розмірів відрахувань із такої заробітної плати. Якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий.

Якщо на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника - фізичної особи, що перебувають на рахунку боржника та є його заробітною платою, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено Законом України «Про виконавче провадження», то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього.

Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела для існування та порушує право на отримання винагороди за працю.

Згідно висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 (провадження № 12- 28гс20), частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Має місце позитивна судова практика про зобов`язання державного виконавця скасувати арешт з зарплатного рахунку, зокрема: ухвала Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 № 638/17802; постанова Київського апеляційного суду від 30.04.20205 № 755/21394/24; постанова Київського апеляційного суду від 30.04.2025 № 372/1395/24.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Вирішуючи вимоги скарги слід прийняти до уваги наступне.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (ст.18 ЦПК України).

Частина перша ст. 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом №1403-УІІІ.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону №1404-УІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. З цього Закону, зокрема, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону №1403-УІІІ приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №1404-УІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома відділами державної виконавчої служби, які можуть вчиняти виконавчі дії по виконанню рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувану.

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-УІ1І виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) регламентовано Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, чіткий перелік Виконавчих документів, рішень, що підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Законом України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено чіткий перелік вимог до виконавчого документа.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконання рішень, як передбачає ст. 2 згаданого Закону, покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках встановлених цим Кодексом ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно інформації з АСВП встановлено, що на примусовому виконанні в Обухівському відділі державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України перебувають виконавчі провадження № 79934449 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 14.02.2024 року в розмірі, що еквівалентний 24000 доларам СЩА в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України станом на день повернення та № 79933550 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати 4971,60 грн., з кожного.

08.01.2026 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79934449, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також постанову про арешт коштів боржника.

08.01.2026 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79933550, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також постанову про арешт коштів боржника.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження», провадження», встановлено засади виконавчого провадження, якими є верховенство права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

П.1 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно абз. 2 ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 68 розділу ХІ Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно Ухвали № 372/6523/24 від 10.06.2025 Обухівського районного суду Київської області в межах виконавчого провадження 77588346 державним виконавцем знято арешт з рахунків.

Однак, згідно постанови Київського апеляційного суду № 372/6523/24 від 28.01.2026 Ухвалу Обухівського районного суду Київської області №372/6523/24 від 10.06.2025 скасовано та постановлено нове рішення, яким на скаргу ОСОБА_2 на дії/бездіяльність старшого державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина перша та друга статті 48 Закону № 1404-VIII визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахункам боржника, у випадках визначених Законом.

При цьому аналіз частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що законодавцем встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28rc20)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформувала висновок про те, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII, яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника юридичної особи, фізичної особи-підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, державний виконавець визначив порядок виконання зазначених постанов, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або кошти, що мають спеціальний режим використання та звернення стягнення на які заборонено законом.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 127/16144/24 зазначено, що «... накладаючи арешт на рахунки боржника, не конкретизуючи номери останніх, виконавець визначив порядок виконання постанови про арешт коштів боржника із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки, звернення стягнення на які заборонено законом. Тому неналежне виконання банківською установою вимог державного виконавця не може свідчити що дій останнього щодо накладення арешту на всі грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках електронних гаманцях, а також на його кошти/електронні гроші на рахунка/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом є неправомірними».

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 77588346 боржник не позбавлений засобів для існування. Так постанова про визначення поточного рахунку фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій № 77588346 від 18.04.2025 боржник користуючись правом передбаченим п. 10-2 Прикінцевих положень Закону України «Про виконавче провадження» щомісячно отримує кошти в розмірі двох мінімальних заробітних плат, що в свою чергу корелюється з усіма міжнародними конвенціями та законами України щодо права на існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що дії державного виконавця Орловської Ірини Володимирівни відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та спрямовані на виконання рішення суду, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Таким чином, в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 447 - 452 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.В.Кравченко