Справа № 939/2590/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2026 рокуселище Бородянка

Бородянський районний суд Київської області в складі головуючого - судді Стасенка Г.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 серпня 2021 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 849921360, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту на суму 21750 грн на умовах строковості, зворотності та платності, шляхом перерахування грошових коштів на її банківську карту. На підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс, додаткових угод, якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року, та реєстру прав вимоги № 159 від 09 листопада 2021 року до вказаного договору, до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідачки. 05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" і ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ "Таліон Плюс" і ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишилися без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 849921360 від 09 серпня 2021 року. 20 жовтня 2023 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" і ТОВ "ФК "ЕЙС" було укладено договір факторингу № 20/10/23-03, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "ЕЙС" відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором на загальну суму 84227 грн 25 копійок. Загальна сума заборгованості відповідачки за кредитним договором станом на день звернення до суду з вказаним позовом становить 84227 грн 25 коп. і складається із 21750 грн заборгованість по кредиту, 62447 грн 25 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Враховуючи викладене, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 849921360 від 09 серпня 2021 року в розмірі 84227 грн 25 коп. і відшкодувати судові витрати.

12 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом і ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання.

01 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачка ОСОБА_1 зазначила, що позовні вимоги не визнає повністю, факт укладення кредитного договору №849921360 від 09 серпня 2021 року заперечує, а платіжна картка, на яку ніби то було здійснено переказ 5168-74ХХ-ХХХХ-2036, їй не належить. Позивач не надав суду доказів, що кредитні кошти фактично отримані саме нею. На даний момент відсутні документи, які підтверджують передачу кредитних коштів. Тому вважає позов необґрунтованим.

03 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказав, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Тому, за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним. Доказами накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QRкод матричний код, який містить інформацію підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації договору позичальника. Одноразовий персональний ідентифікатор направлено відповідачці 09 серпня 2021 року о 13:11:51 на номер мобільного телефону, вказаний нею в заявці на отримання грошових коштів. Відповідачка підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримала свій примірник у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мала змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті товариства. Отже позивач надав беззаперечні докази того, що відповідачка підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Враховуючи відсутність жодних підтверджень доводам відповідачки, то її позиція щодо не доведення укладення кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а є лише намаганням ввести суд в оману та небажанням сплачувати заборгованість. Оскільки первинний кредитор ініціював платіжну операцію шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав у заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача (боржника), та надав електронне повідомлення про те, що відповідне перерахування було здійснено успішно, отже позивач довів факт отримання відповідачкою коштів, а саме її зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до матеріалів справи, відповідачка виконувала умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі, що свідчить, що вона усвідомлювала існування даного договору та визнавала свої зобов`язання за ним. Відповідачка особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Нарахування процентів повністю узгоджується з кредитним договором. У позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором, як в межах строку його дії (відповідно до ст. 1048 УК України), так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України). Тому просив позов задовольнити.

05 грудня 2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь, в яких відповідачка зазначила, що вважає вимоги в частині розміру відсотків та правомірності їх нарахування необґрунтованими. Факт надходження коштів на її банківську картку нею не заперечується, але факт отримання тіла кредиту не означає правомірності нарахування надмірних, неспівмірних та соціально несправедливих відсотків, які заявлені позивачем до стягнення. Розмір відсотків майже втричі перевищує суму кредиту, що грубо порушує принцип розумності, справедливості, добросовісності. Тому просила зменшити розмір відсотків до справедливого рівня.

08 грудня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких він вказав підстави для задоволення позову, аналогічні тим, що зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив.

09 грудня 2025 року відповідачка надіслала до суду додаткові пояснення, в яких посилалась на обставини для відмови у позові, аналогічні тим, що викладені нею у відзиві на позов і запереченнях на відповідь позивача.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09 серпня 2021 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 849921360, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідачці було надано кредит у розмірі 21750 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом за дисконтною процентною ставкою у розмірі 219% річних, що становить 0,60% від суми кредиту за кожен день користування ним. Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником , а саме до 08 вересня 2021 року.

Відповідно до п. 1.9.2 договору, за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 310,25% річних, що становить 0,85% в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до п. 1.9.3 договору, якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50% річних, що становить 1,70% в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.

Відповідно до п. 1.14.1 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту за першим траншем, що вказана в п. 1.3 договору, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою складає 25665 грн та включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 3915 грн та суму кредиту 21750 гривень (а.с. 12-16, 17-20, 21, 22-26).

Переказ коштів відповідачці ОСОБА_1 у розмірі 21750 грн за договором № 849921360 від 09 серпня 2021 року на платіжну картку підтверджується копією платіжного доручення від 09 серпня 2021 року (а.с. 27, 28, 29).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 849921360, станом на 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" грошові кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 4230 грн, які зараховані в рахунок погашення заборгованості за відсотками (а.с. 56-57).

На підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" та додаткових угод до нього, якими було продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2022 року, а також реєстру прав вимоги № 159 від 09 листопада 2021 року до вказаного договору, до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 849921360 у розмірі 55713 грн, що складається із 21750 грн заборгованість по основному боргу, 33963 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 33-42).

У рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 849921360 від 09 серпня 2021 року, на рахунок ТОВ "Таліон Плюс" ОСОБА_1 грошові кошти не сплачено, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 58).

05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" і ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ "Таліон Плюс" і ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишилися без змін. Відповідно до реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 84227 грн 25 коп., яка складається із 21750 грн заборгованість по основному боргу, 62477 грн 25 коп. заборгованість по відсоткам (а.с. 43-48).

На підставі договору факторингу № 20/10/23-03, укладеного 20 жовтня 2023 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" і ТОВ "ФК "ЕЙС", а також реєстру боржників до вказаного договору, ТОВ "ФК "ЕЙС" набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 849921360 від 09 серпня 2021 року на загальну суму 84227 грн 25 коп., яка складається із 21750 грн заборгованість по основному боргу, 62477 грн 25 коп. заборгованість по відсоткам (а.с. 49-54).

Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 849921360, заборгованість ОСОБА_1 станом на 21 липня 2025 року включно становить 84227 грн 25 коп., яка складається із 21750 грн заборгованість по основному боргу, 62477 грн 25 коп. заборгованість по відсоткам (а.с. 59).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Встановлені судом фактичні обставини в справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору № 849921360 від 09 серпня 2021 року, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, в передбачений у договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 21750 гривень.

Вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками суд зазначає таке.

За положеннями ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та відповідачкою кредитного договору, дана фінансова установа надала позичальниці суму кредиту, яку відповідачка зобов`язувалась повернути в повному обсязі у визначений договором строк кредитування 30 днів, до 08 вересня 2021 року.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 08 вересня 2021 року, а після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджені судом розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування.

Відповідно до п. 1.14.1 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту за першим траншем, що вказана в п. 1.3 договору, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою складає 25665 грн та включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 3915 грн та суму кредиту 21750 гривень.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачка повинна була сплатити кредитору відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 3915 грн (21750 грн х 0,60 % х 30 днів).

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на корить ТОВ "Манівео Швидка Фінансова допомога" сплачена заборгованість у розмірі 4230 гривень.

Таким чином, оскільки відповідачка умови кредитного договору належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЕЙС" заборгованість за договором кредитної лінії № 849921360 від 09 серпня 2021 року в розмірі 21435 грн (21750 грн тіло кредиту + 3915 грн проценти в межах погодженого строку користування = 25665 грн 4230 грн кошти сплачені відповідачкою в рахунок погашення заборгованості).

Щодо вимог про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-02 від 05 червня 2025 року, копію протоколу погодження вартості послуг і додаткової угоди № 7 до вказаного договору, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року, згідно з якими витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, складають 7000 гривень (а.с. 60-63).

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову і розмір задоволених вимог, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідачки на користь ТОВ "ФК "ЕЙС" сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3000 гривень.

Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ЕЙС" підлягає частковому задоволенню, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 616 грн 47 коп., виходячи з розрахунку: 21435 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2422 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) / 84227 грн 25 коп.(розмір заявлених позовних вимог).

В іншій частині в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст. 207, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" (, 02090, м. Київ, вул. Алматинська, 8, офіс 310а, рахунок НОМЕР_2 ) заборгованість за договором кредитної лінії № 849921360 від 09 серпня 2021 року в розмірі 21435 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" на відшкодування витрат по сплаті судового збору 616 (шістсот шістнадцять) гривень 47 копійок і витрат на правничу допомогу 3000 (три тисячі) гривень.

В іншій частині в позові відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 13 лютого 2026 року.

Головуючий - суддяГеннадій СТАСЕНКО