Слобідський районний суд міста Харкова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Маньковської О.О.,, за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гусаченко Г.О., секретаря Макарової А.О., при розгляді у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільної справи № 639/10011/25, провадження 2/641/1876/2026 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х», Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання трудових відносин припиненими,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява позивач ОСОБА_1 , в якій позивач просить припинити трудові відносини з ТОВ «Компас Х» та стягнути судові витрати; зобов`язати державного реєстратора юридичних осіб, фізичних підприємців та громадських формувань внести зміни до відомостей про юридичну особу ТОВ «Компас Х», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців громадських формувань, про звільнення ОСОБА_1 .

В обгрунутвання позовної заяви вказав, що рішенням єдиного учасника (власника) товариства був обраний директором ТОВ «КОМПАС Х» з 08.07.2024 року та має намір припинити трудові відносини, у зв`яку з чим звернувся із заявою, посилаючись на ч. 1 ст. 38 КЗпП України, яка не була розглянута, тому позивач вимушений звернутись до суду із вказаною позовною заявою.

В судовому засіданні представник Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гусаченко Г.О., посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, вважала, що спір між керівником або іншим членом виконавчого органу юридичної особи приватного права та такою юридичною особою щодо припинення повноважень (звільнення) керівника або іншого члена виконавчого органу юридичної особи приватного права, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України повинен розглядатися за правилами господарського судочинства, оскільки за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів (здійснення управління юридичною особою її учасниками, акціонерами, членами, співвласниками), у зв`язку з чим, просила закрити провадження у справі № 639/10011/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х», Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач заперечував проти клопотання представника відповідача, вказавши, що не є суб`єктом правовідносин, справи яких розглядає господарський суд, зокрема не є бенефіціаром, засновником підприємства, трудові правовідносини з яким просить припинити у своїй позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 при розв`язанні клопотання про закриття провадження у справі, покладалась на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із ч. 1 ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.12.2020 року у справі 815/6190/16, Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є, зокрема, суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до абз. 1ч. 1 статті 19 ЦПК України Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У Постанові Верховного Суду від 27.10.2020 № 635/551/17 визначено, що Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 20 ГПК України, Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч.1 ст. 3 КЗпП України, До трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Однак, правове регулювання припинення повноважень виконавчого органу товариства (директора), чи члена цього органу, якщо останній є колегіальним (дирекцією), з його власної ініціативи відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника, який не є виконавчим органом товариства або членом цього органу.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на їхнє прийняття органу можуть мати наслідки і для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні, тобто пов`язані з управлінням товариством (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №510/456/17, від 8 листопада 2019 року у справі №667/1/16, від 4 лютого 2020 року у справі №915/540/16 (пункт 34), від 19 лютого 2020 року у справі №145/166/18 (пункт 53), від 12 січня 2021 року у справі №127/21764/17).

Враховуючи правові висновки, викладені у постанові ВП ВС від 14 червня 2023 року, справа №448/362/22, Велика Палата Верховного Суду з огляду на чинне правове регулювання не погоджується, що спір за вимогою директора про визнання припиненими його трудових відносин із товариством на підставі статті 38 КЗпП України є трудовим. Помилковим є твердження позивача про те, що спір стосується реалізації ним як працівником виключно права на працю.

Тому вказаний спір необхідно розглядати не як трудовий, а як корпоративний, що виник між товариством і його виконавчим органом особою, яка має повноваження управляти цим товариством.

Вимога про зобов`язання внести зміни до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про позивача, як директора товариства, є похідною від вимоги про припинення повноважень директора товариства, а тому до вирішення первісної вимоги не може бути розглянута похідна.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи викладене, а також з огляду на підстави та предмет заявленого позову, та те, що імперативними нормами ч. 1ст. 255 ЦПК України передбачено обов`язок суду закрити провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з метою відновлення законності розгляду даного спору судом належної юрисдикції, суд вважає, що провадження у даній справі слід закрити, оскільки, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а вирішення цього спору належить до компетенції Господарського суду Харківської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.255,256 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Цивільну справу № 639/10011/25, провадження 2/641/1876/2026 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х», Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання трудових відносин припиненими - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя -О. О. Маньковська