Справа № 346/5003/25
Провадження № 22-ц/4808/334/26
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А, Луганської В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2021 року шлюб розірвано, після розірвання шлюбу, дитина проживає з позивачкою. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2021 року стягнуто аліменти з відповідача на її користь, на утримання дитини - ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 1800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що аліменти у розмірі 1800 гривень не покривають потреби дитини. Окрім загальних потреб, дитина також має потребу у лікуванні захворюванні очей та потребу в логопедичній корекції мовлення, що також потребує грошових вкладень. Медичною довідкою підтверджується, що дитина хворіє, і перебуває на диспансерному обліку у дитячого офтальмолога та проходить лікування згідно призначень та відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 19 серпня 2025 року № 228 поліклінічного відділення структурного підрозділу КНП "Коломийська ЦРЛ" КМР "Дитяча лікарня" дитина перебуває на диспансерному обліку у офтальмолога. Відповідач спроможний сплачувати більший розмір аліментів, а розмір аліментів в розмірі 1800 грн порушує право дитини на належне утримання.

Просить змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2021 року по справі № 346/2123/21, та стягнути з ОСОБА_1 , на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, присуджених рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2021 року по справі № 346/2123/21. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочати з дати набрання цим рішенням суду законної сили, і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 1211,20 грн судового збору.

Виконавчий лист, виданий Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2021 року по справі № 346/2123/21 відкликано. Допущено до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 безпосередньо до апеляційного суду подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази істотної зміни мого матеріального стану у бік покращення, яка б виправдовувала перехід від твердої грошової суми до стягнення частки від доходу. Навпаки, судом встановлено, відповідач є військовослужбовцем, має нестабільний дохід, перебуває у шлюбі та утримує двох малолітніх дітей. Крім того, посилаючись на медичні довідки та висновки щодо стану здоров`я дитини, суд не встановив ані реального розміру додаткових витрат, ані їх регулярності, ані того, якою мірою ці витрати вже покриваються або можуть покриватися за рахунок чинного розміру аліментів. Жодного фінансового розрахунку судом не наведено, що суперечить вимогам доказування. Суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, що є істотним порушенням норм матеріального і процесуального права та є підставою для скасування рішення суду.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що аліменти, які примусово стягуються в розмірі 1 800 грн не можуть вважатись достатніми з огляду на потреби дитини, наявність у неї захворювання, на ціни на товари та послуги. Рішення суду першої інстанції відповідає завданням цивільного судочинства та ґрунтується на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є її батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2021 року шлюб між сторонами розірвано, відновлено позивачці дошлюбне прізвище " ОСОБА_4 ".(а.с.12)

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2021 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-15).

Постановою від 26.07.2021 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів (а.с.20).

Медичною довідкою від 11 серпня 2025 року № 69 підтверджується, що дитина ОСОБА_3 хворіє, і перебуває на диспансерному обліку у дитячого офтальмолога та проходить лікування згідно з призначеннями(а.с.17).

Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 19 серпня 2025 року № 228 поліклінічного відділення структурного підрозділу КНП "Коломийська ЦРЛ" КМР "Дитяча лікарня" дитина перебуває на диспансерному обліку в кабінеті офтальмолога. Згідно з довідкою від 12.09.2025 року ОСОБА_3 відвідує корекційно-логопедичні заняття (а.с.18).

Відповідач є військовослужбовцем(а.с.100). Судом встановлено, що відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі (а.с97) та має двоє малолітніх дітей(а.с.98-99), заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а.с.101).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з величини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством, а також того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, як матері так і батька, суд вважав, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Перевіривши справу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182-184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, і наведені норми та тлумачення спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів з урахуванням їх фактичного збільшення.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у частці від доходу відповідача, посилаючись на недостатність розміру стягуваних аліментів, які були визначені за рішенням суду; визначила предметом позову зміну способу стягнення аліментів - їх присудження в розмірі 1/4 частки від доходу батька дитини відповідача.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції прийняв до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Однак суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував принцип рівності обов`язку обох батьків щодо утримання неповнолітньої дитини та не надав оцінки матеріальному стану і можливостям відповідача.

Так, в матеріалах справи є підтвердження, що відповідач ОСОБА_1 під час захисту Батьківщини та виконання бойового завдання 08 квітня 2025 року отримав вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин плечового суглобу, що безумовно тягне витрати на лікування (а.с.107, 117). Судом першої інстанції не враховано зміну сімейного стану відповідача, наявність сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та факту укладення шлюбу з ОСОБА_5 10 вересня 2022 року (а.с.97) та народження в шлюбі ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.98). Вказані обставини були достеменно відомі суду першої інстанції та підтверджуються належними і допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, однак суд не надав належної оцінки факту наявності у відповідача інших осіб на утриманні.

Разом з тим позивачка не представила суду жодного доказу на обгрунтування розміру аліментів у вигляді частини доходу відповідача, зміни власного матеріального стану з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів (12 липня 2021 року), як і в цілому доказів про її матеріальний стан як одного з батьків.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду не повністю відповідають нормам матеріального права: суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог про збільшення розміру аліментів на утримання дитини шляхом зміни способу стягнення аліментів, але визначив такий розмір без урахування усіх передбачених законом обставин.

Відтак, апеляційна скарга відповідача є частково обґрунтованою. Разом з тим неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про недоведеність підстав для зміни способу стягнення аліментів, оскільки позивач надала докази стосовно потреб дитини, її стану здоров`я, який вочевидь вимагає більших виплат на утримання, ніж були стягнути попереднім судовим рішенням.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, на підставі статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні з частковим задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зміну стягнення аліментів на її користь з ОСОБА_1 з 1/4 до 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, щоОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, проте апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,то судовий збір у розмірі 908,40 грн сплачений за подання апеляційної скарги, необхідно компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року змінити в частині розміру частки аліментів на утримання дитини.

Змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2021 року по справі № 346/2123/21.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з дати набрання цим рішенням суду законної сили, і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 , у зв`язку із поданням апеляційної скарги у розмірі 908,40 грн компенсувати за рахунок Державного бюджету у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 березня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Луганська

В.А.Девляшевський