ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 761/27741/22

провадження № 61-6757св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Ідея банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» про визнання кредитного договору недійсним, права вимоги припиненим, відшкодування збитків та моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 рокуу складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Євграфової Є. П., Писаної Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним кредитний договір від 12 липня 2016 року № Z.06.220.71449, укладений між ним і Публічним акціонерним товариством «Ідея банк» (далі - ПАТ «Ідея банк»); стягнути з ПАТ «Ідея банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 178 100,00 грн, на відшкодування матеріальних збитків - 128 100,00 грн та моральну шкоду - 50 000,00 грн; визнати припиненими права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-капітал») до ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 липня 2016 року № Z.06.220.71449; стягнути з ТОВ «ФК «Кредит-капітал» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 12 листопада 2016 року між ОСОБА_1 і АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z.06.220.71449 та на його забезпечення договір добровільного страхування життя у формі заяви № Z.06.220.71449 на приєднання до договору добровільного страхування життя № ДСЖ001 від 25 травня 2016 року.

Умовами кредитного договору встановлено, що банк надає позичальнику кредит в сумі 109 500,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його банку разом з процентними платежами. Відповідно до договорупозичальник погодився на страхування його майнових інтересів та укладення договору добровільного страхування життя, доручив та надав розпорядження банку переказати страховику кредитні кошти в частині суми страхового платежу. Суму страхового платежу в розмірі 9 501,00 грн, особу страховика - ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» визначено в договорі добровільного страхування життя - заяві на приєднання, яка є доповненням до кредитного договору та невід`ємною його частиною.

12 липня 2016 року позивач отримав від банку готівку в сумі 99 900,00 грн. За шістнадцять місяців користування кредитом позивач сплатив 114 000,00 грн. Під час здійснення платежів позивачу стало відомо, що банк увів його в оману умовами кредитування, включивши до суми кредиту неіснуючі витрати на оплату страхового платежу за договором добровільного страхування життя, який банк уклав з ним, не маючи на меті його реальне виконання, таким чином завищив суму основного боргу та інші похідні нарахування процентними платежами.

Факт вчинення банком обману умовами кредитування під час укладення кредитного договору позивач обґрунтовує обставинами, встановленими рішенням суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 761/6243/19, яким визнано недійсним укладений 12 липня 2016 року між ОСОБА_1 і АТ «Ідея Банк» договір добровільного страхування життя у формі заяви № Z.06.220.71449 на приєднання до договору добровільного страхування життя № ДСЖ001 від 25 травня 2016 року.

Відповідач приховав обман, приймав на виконання платежі та зараховував кошти, що мали йти на погашення залишку суми кредиту. Через завищення початкової суми кредиту АТ «Ідея Банк» бажало отримати дохід у 10 разів більший за справедливий розрахунок.

Заявою на приєднання до договору добровільного страхування життя відповідач було введено другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Позивач не уклав би кредитного договору на вкрай не вигідних для нього умовах, якби володів інформацією про всіобставини.

Після зупинення виконання платежів позивач зазнав морально-психологічних травм щоденними телефонними дзвінками з вимогою платежів банку, погрозами кримінального переслідування, арешту та вилучення майна, поширенням за місцем проживання листівок про розшук боржника з персональними даними та його фотографією.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 08 червня 2023 року позов задовольнив частково. Визнав недійсним кредитний договір від 12 липня 2016 року № Z.06.220.71449, укладений між ОСОБА_1 і ПАТ «Ідея банк». Стягнув з АТ «Ідея банк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. В решті позову відмовив.

Рішення суду мотивоване тим, що під час укладення кредитного договору не було дотримано норм статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо заборони нечесної підприємницької практики будь-якою діяльністю (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

З урахуванням доказів і преюдиційних обставин, встановлених у справі № 761/6243/19 АТ «Ідея банк» під час укладення кредитного договору не мало на меті реальне його виконання в повному обсязі, при цього погоджуючи пункт про оплату кредитними коштами позичальника витрат на оплату страхового платежу не мало на меті використання коштів саме з цією метою.

Умови кредитування визначено із застосуванням обману щодо обставин істотного значення, а саме: початкової суми кредиту, встановлення банком недостовірного розміру річної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, розміру щомісячних платежів за кредитним договором. Якби позивач був поінформований про включення до початкової суми кредиту неіснуючогострахового платежу, то не вступив би у кредитні відносини на вкрай не вигідних для нього умовах.

Підстав для стягнення з ПАТ «Ідея банк» на користь позивача збитків у розмірі 128 100, 00 грн згідно з частиною другою статті 230 ЦК України немає.

Оскільки встановлено факт введення позивача в оману щодо істотних умов кредитного договору, є підстави для стягнення на його користь моральної шкоди з ПАТ «Ідея Банк».

Вимога щодо визнання припиненим права вимоги за кредитним договором є неефективним способом захисту.

Підстав для стягнення з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь позивача моральної шкоди немає.

Позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, тому порушене право підлягає судовому захисту. Позивач об`єктивно мав змогу звернутися до суду, посилаючись на преюдиційні факти, встановлені у справі № 761/6243/19, після набрання рішенням суду у цій справі законної сили (15 листопада 2022 року).

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 05 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ «Ідея банк» задовольнив. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року в частині задоволених вимог скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. В решті рішення суду залишив без змін. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея банк» судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 971,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо врахування обставин, встановлених рішенням суду в справі № 761/6243/19 щодо визнання недійсним правочину - заяви № Z06.220.71449 на приєднання до договору добровільного страхування життя від 25 травня 2016 року № ДСЖ001, укладеного між ОСОБА_1 і ПАТ «Ідея Банк».

Позивач звернувся із позовом, пропустивши позовну давність. ОСОБА_1 не був позбавлений права звернутися до суду із позовом про визнання недійсним кредитного договору разом із позовною заявою про визнання недійсною заяви на приєднання до договору добровільного страхування життя та відшкодування збитків і моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року і справу направити для продовження розгляду до апеляційного суду.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21, від 10 червня 2021 року у справі № 11-104сап21 та постановах Верховного Суду від 17 вересня 2024 року у справі № 761/19819/21-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 751/306/17, від 13 квітня 2023 року у справі № 757/30991/18-а, від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц, від 04 квітня 2021 року у справі № 418/6010/19, від 23 вересня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17;

- суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставини, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України);

- суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована порушенням апеляційний судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Станом на момент звернення до суду з вимогами про визнання недійсним договору добровільного страхування життя (справа № 761/6243/19) не існувало обставин для обґрунтування підстав цього позову про визнання недійсним кредитного договору, вчиненого під впливом обману, відповідно до статті 230 ЦК України. Підстави для подання цього позову виникли з набранням законної сили рішенням у справі № 761/6243/19.

Перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є частина вимоги, право на яку має позивач.

Апеляційний суд не змінював висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди та її розміру. Однак апеляційний суд помилково поширив загальний термін позовної давності до вимоги про відшкодування моральної шкоди і не врахував, що пропуск позовної давності за вимогами про відшкодування майнової шкоди не свідчить про відсутність моральної шкоди.

У постанові апеляційного суду не зазначено щодо розгляду апеляційної скарги позивача, якою оскаржено рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування збитків у розмірі 128 100,00 грн.

Апеляційний суд стягнув із позивача судові витрати, які поніс відповідач при зверненні до суду із апеляційною скаргою, а саме судовий збір у розмірі 2 971,00 грн. Однак у справах про захист прав споживачів компенсація понесених відповідачем судових витрат здійснюється за рахунок держави.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від16 червня 2025 року відкрито касаційне провадження й витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

09 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2026 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 липня 2016 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z.06.220.71449, предметом якого є надання позичальнику кредиту на поточні потреби в сумі 109 500,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 кредитного договору позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Банк надає кредит у день підписання договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунка для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника.

За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 21,9900 % річних від залишкової суми кредиту (пункт 1.3 кредитного договору).

У пункті 1.4 кредитного договору визначено, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку: переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечить чинному законодавству України, згідно з договором страхування, вигодонабувачем за яким виступає банк. Детальна інформація щодо страхування міститься у заяві на страхування, яка додається до цього договору.

Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг «БПР «Стартовий», що обслуговується на умовах комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (пункти 1.6, 1.7 кредитного договору).

У пункті 5.7 кредитного договору передбачено, що згідно з постановою НБУ від 10 травня 2017 року № 168, реальна процентна ставка складає 100,1000%. Абсолютне значення подорожчання кредиту складає 136667,3000 гривень. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань за пунктом 2.1 цього договору.

Одночасно з кредитним договором між позивачем і ПАТ «Ідея Банк» укладено заяву від 12 липня 2016 року № Z.06.220.71449 на приєднання до договору добровільного страхування життя від 25 травня 2016 року № ДСЖ001.

Заява, договір, правила є основою правовідносин між страховиком та страхувальником (застрахованою особою, вигодонабувачем) і у своїй сукупності становлять індивідуальний договір добровільного страхування життя з індивідуальними умовами (абзац четвертий заяви на приєднання).

Загальний розмір кредиту складає 109 500,00 грн, що включає в собі вартість страхового платежу.

12 липня 2016 року позивачу виплачено 99 900,00 грн (заява на видачу готівки № TR.2783184).

Із серпня 2016 року до листопада 2017 року позивач здійснював оплату за кредитом згідно з графіком щомісячних платежів (пункт 6.1 кредитного договору); загальний розмір сплачених коштів становить 114 000,00 грн (платіжні документи; виписки банку по рахунку позивача; довідки ТОВ «Українське бюро кредитних історій від 13 квітня 2018 року).

26 листопада 2020 року №12/84 між ПАТ «Ідея Банк» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір фактирингу, за яким право вимоги за спірним кредитним договором перейшло до в ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

25 травня 2021 року приватний нотаріус Данич О. Ф. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7775 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № Z.06.220.71449 за період з 26листопада 2020 року до 10 травня 2021 року у розмірі 202 999,76 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року у справі №761/31258/21, яке набрало законної сили 09 грудня 2021 року, визнано виконавчий напис № 7775 від 25 травня 2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року у справі № 761/6243/19, яке набрало законної сили 15 листопада 2022 року, за позовом ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк», треті особи ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», визнано недійсним правочин - заяву № Z06.220.71449 на приєднання до договору добровільного страхування життя № ДСЖ001 від 25 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 і ПАТ «Ідея Банк».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вказував, що АТ «Ідея Банк» під час укладення і виконання кредитного договору ошукав позивача шляхом поширення інформації, що містить оману щодо особливостей та умов договору страхування. Позивач обґрунтовував факт вчинення банком обману під час укладення кредитного договору, обставинами, встановленими рішенням суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 761/6243/19, яким визнано недійсним договір добровільного страхування від 25 травня 2016 року № Z.06.220.71449.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (частина перша статті 230 ЦК України).

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Водночас правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Отже, преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, при вирішенні цього спору врахував преюдиційні обставини, встановленні рішенням суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 761/6243/19.

Разом із тим у рішенні суду у справі № 761/6243/19 немає преюдиційних фактів, які безумовно вказують на наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору з підстав вчинення його під впливом обману. Висновок про наявність обману є правовою кваліфікацією, а не самостійним фактом, що має преюдиційне значення. Крім того, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2024 року (справа № 761/6243/19) змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції від 06 жовтня 2022 року шляхом виключення посилання в рішенні на статтю 230 ЦК України.

За таких обставин суди помилково надали преюдиційне значення рішенню в іншій справі, адже у справі № 761/6234/19 предметом спору був договір (заява) страхування, і встановлені обставини пов`язані саме з укладенням страхового правочину. Натомість обставини, пов`язані з укладенням кредитного договору, його істотними умовами, волевиявленням сторін при його підписанні та наявністю чи відсутністю умислу кредитодавця, предметом доказування у тій справі не були.

Враховуючи викладене, висновок судів про визнання кредитного договору недійсним з підстав уведення в оману з боку кредитодавця є помилковим.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди і збитків також задоволенню не підлягають.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Однак сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, проте помилився щодо мотивів такого рішення. Тому постанову апеляційного суду необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).

Щодо судового збору

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Законодавець не передбачив виключення чи непоширення звільнення від сплати судового збору, передбаченого в частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», за позовом споживача, пов`язаним із наданням банківських послуг. Тому частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється й на позови споживача, пов`язані з наданням банківських послуг.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 як споживач банківських послуг на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору як за подання позовної заяви, так й за подання апеляційних та касаційних скарг, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув та помилково поклав на ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 971,00 грн за подання відповідачем апеляційної скарги.

У частині шостій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, судовий збір в порядку розподілу судових витрат підлягає компенсації на користь відповідача за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, стягнення моральної шкоди, збитків змінити, викласти її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея банк» судового збору змінити.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Ідея банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 971,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов