Справа № 706/1664/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 березня 2026 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Школьної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Самсоненко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Христинівка Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.07.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір №2105431 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», на підставі якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 4 600 грн строком на 30 днів, які зобов`язалась повернути та сплатити проценти згідно умов укладеного правочину. Однак зобов`язання не виконала, у результаті чого у неї утворилася заборгованість перед товариством.

Право вимоги за Кредитним договором №2105431 від 05.07.2021 ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Росвен Інвест Україна» (яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс») на підставі укладеного Договору факторингу №2-15072022 від 15.07.2022. Згідно Реєстру боржників до Договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги за Договором про надання фінансового кредиту №2105431 від 05.07.2021 на загальну суму 15 088 грн, з яких: 4 600 грн - заборгованість по тілу кредиту, 10 488 грн - заборгованість за відсотками.

Зазначену суму заборгованості та 2 422,40 грн судових витрат позивач просить стягнути із відповідача.

Постановленою 12.11.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. До позовної заяви позивач долучив клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи і винесення заочного рішення сторона позивача не заперечує, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення за місцем реєстрації судової кореспонденції, яка повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, а тому прийняте рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 02.03.2026 постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки справа розглянута без участі сторін, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.

Дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, суд дійшов таких висновків і такого рішення. Судом встановлено, що 05.07.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2105431 (далі по тексту -Договір, Кредитний договір), згідно якого товариство зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 4 600 грн строком на 30 днів, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у термін встановлений Договором (стандартна процентна ставка 1,90 % в день, знижена процентна ставка - 0,95 % в день).

Згідно з пунктами 1.5, 1.6 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 24079,41 % річних, за зниженою 2013,43% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 7 222 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 5 911 грн.

Укладений договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором - Т562 та складається з Договору №2105431 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.07.2021, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Паспорта споживчого кредиту.

Підписаний відповідачем, як споживачем, в електронній формі Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо кредитодавця, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, які відповідають умовам укладеного Договору № 2105431 від 05.07.2021.

04.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір до Договору № 2105431 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.07.2021, яким продовжили строк кредитування на 30 днів, тобто до 04.09.2021. Сторони визначили стандартну процентну ставка на вказаний період у розмірі 1,9% в день. До додаткового договору від 04.08.2021 первісний кредитор та ОСОБА_1 підписали паспорт споживчого кредиту та погодили новий графік платежів на продовжений строк користування кредитними коштами.

У подальшому - 29.08.2021 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір до Договору №2105431 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.07.2021, яким пролонгували строк користування кредитом ще на 30 днів, тобто до 29.09.2021. Розмір процентної ставки та інші умови кредитування залишились попередніми.

Додаткові договори, як і основний правочин, укладені в електронній формі шляхом їх підписання зі сторони відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором. На підставі укладених додаткових договорів, термін дії кредитного договору продовжено.

Факт виконання ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язань за кредитним договором та переказу 05.07.2021 о 19:09:05 кредитних коштів в сумі 4 600 грн на картку відповідача підтверджено довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №12296-0403 від 04.03.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заперечень щодо укладення кредитного договору, а також досягнення згоди щодо його істотних умов відповідач суду не подавала, дійсність правочину не оспорювала.

З огляду на досліджені докази, суд вважає доведеним укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі та отримання за ним відповідачем кредитних коштів.

Із розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором, слідує, що 05.07.2021 відповідачу видано кредит та у період із 05.07.2021 по 03.08.2021 нараховано відсотки за зниженою процентною ставкою 0,95% в день, що становить 43,70 грн. У подальшому проценти, починаючи із 05.08.2021 нараховувались за стандартною процентною ставкою 1,9% в день, що становить 87,40 грн. Нарахування процентів первісний кредитор здійснював до 28.12.2021.

Згідно наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_1 сплатила 3 496 грн, які зараховані ТОВ «Лінеура Україна» на погашення процентів. Тоді заборгованість за Кредитним договором за підрахунками кредитодавця становить 15 088 грн, з яких: 4 600 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 488 грн заборгованість за процентами.

15.07.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 2-15072022, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022 відступлена заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №2105431 станом на дату відступлення складала 15 088 грн, з яких: 4 600 грн - заборгованість за основним боргом; 10 488 грн - заборгованість по відсотках.

Після набуття права вимоги до відповідача, позивач нарахувань процентів не здійснював.

На підставі рішення єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 назву товариства змінено із ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс», а тому до суду із позовними вимогами звернулася зазначена юридична особа.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем надано докази того, що відповідач ОСОБА_1 отримала суму кредиту, користувалася кредитними коштами, які не повернула та проценти згідно взятих на себе зобов`язань не сплатила.

Тому суд виснує, що позовна вимога про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 600 грн доведена та підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір про стягнення заборгованості за процентами, суд виходить із таких положень Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто норма ст. 625 ЦК України конкретизує визначений у ст. 536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати проценти за незаконне користування чужими грошовими коштами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18 визначено, що правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного термінує різними за змістом.

Термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею).

Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється.

Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Строк позики згідно укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 Договору №2105431 від 05.07.2021 становить 30 днів, який збільшений до 04.09.2021, а потім до 29.09.2021 шляхом укладення 04.08.2021 та 29.08.2021 сторонами додаткових угод.

Тобто загальний строк кредитування становить 90 днів, а тому позикодавець наділений правом на стягнення процентів за користування позикою лише в період із 05.07.2021 по 29.09.2021.

Водночас, як встановлено судом, первісний кредитор нарахування відсотків відповідачу здійснював до 28.12.2021, тобто поза межами строку кредитування, а тому нараховані за період із 30.09.2021 по 28.12.2021 проценти в сумі 7 866 грн (87,40 грн*90 днів) стягненню не підлягають.

Тоді заборгованість за процентами за користування позикою в межах строку кредитування становитиме: 10 488 грн 7 866 = 2 622 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс» на суму 7 222 грн, що становить 47,86% (7222*100/15088), то із ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 159,36 грн (2422,40 * 47,86%).

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280-283, 287 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 2105431 від 05.07.2021 у розмірі 7 222 (сім тисяч двісті двадцять дві) гривні, з яких: 4 600 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 622 грн заборгованість за процентами.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судові витрати в розмірі 1 159 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) гривень 36 копійок, що понесені позивачем на сплату судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», , місцезнаходження: вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Альона ШКОЛЬНА