Провадження № 2/211/2121/26
РІШЕННЯ

іменем України

09 березня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Медведєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути заборгованість за укладеним Кредитним договором №21.05.2025-100001557 від 21.05.2025 у сумі 23 819,87 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 21.05.2025 між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №21.05.2025-100001557, відповідно до умов якого ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надав кредит у сумі 9 500,00 грн. шляхом перерахування на рахунок споживача, строком на 140 днів з дати його надання, з процентною ставкою 0,87% на день, комісією 20% від суми кредиту, неустойкою 95,00 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Крім того, 17.07.2025 між сторонами у справі було укладено Додатковий договір, відповідно до умов якого ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» збільшив розмір кредитних коштів до 11 200,00 грн., додатково надавши кредит у сумі 1 700,00 грн., шляхом перерахування на рахунок споживача. Строк кредитування не збільшився, процентна ставка 0,64%. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши кредитні кошти, проте відповідач свої зобов`язання не виконав, у наслідок чого виникла заборгованість у розмірі 23 819,87 грн., з яких: 9 911,33 грн. тіло кредиту, 8 308,54 грн. проценти, 5 600,00 неустойка. Позивач також звертає увагу на те, шо відповідачем були здійсненні заходи на визнання боргу, а саме проведена часткова оплата за кредитним договором на суму 2 111,60 грн. від 03.06.2025, на суму 2 111,60 грн. від 17.06.2025, на суму 2 111,60 грн. від 01.07.2025, на суму 2 111,60 грн. від 15.07.2025. При цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості, що є підтвердженням існування та визнання такого боргу.

Ухвалою суду від 04.12.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.02.2026 представником відповідача адвокатом Лісовим Д.О. скеровано до суду через систему «Електронний суд» письмові пояснення у справі, в яких просить позовну заяву позивача залишити без задоволення, витрати у справі покласти на позивача. В обґрунтування представник зазначив наступне. Насамперед, слід зауважити, що у позовній заяві позивача відсутні посилання на момент (час) виникнення заборгованості, простроченої заборгованості та період такого прострочення. У додатках такі докази виникнення заборгованості та її прострочення також відсутні. До позовної заяви додано лише довідку-розрахунок заборгованості та не надано жодних доказів фактичного отримання кредиту (коштів) відповідачем, не відображено рух коштів по особовому рахунку тощо. Звертаємо увагу суду, що на підтвердження тих доводів, що відповідач визнав заборгованість жодних належних доказів, квитанцій, виписок із банку, тощо до позовної заяви долучено не було. У постанові Верховного суду від 11.09.2019 у справі №623/99/17 зазначено, що погашення боргу не позичальником, а іншою особою за відсутності доказів надання позичальником згоди або доручення такій особі на вчинення цих дій не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності чи визнання заборгованості відповідачем, тощо. Також, у іншій постанові Верховного суду від 30.05.2018 у справі №161/20278/14-ц зазначено, що «визнання заборгованості чи переривання строків давності можливе лише добровільними діями позичальника, банк же не надав на підтвердження таких дій позичальника належних доказів (квитанцій, касових ордерів тощо), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи)». З приводу нарахування відсотків. Відповідач та його представник вважають, що проценти за кредитом позивач нарахував після спливу визначеного договором строку позики та більш того до позовної заяви не надано детального розрахунку таких відсотків, що позбавляє можливості відповідача надати належний контррозрахунок тощо. Також сторона відповідача звертає увагу на неправомірне пред`явлення позивачем вимоги про стягнення неустойки з відповідача.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Відповідно до прохальної частини позову представник позивача Балюх Є.О. просить розглянути справу в його відсутність, на вимогах наполягав.

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України.

Представник відповідача адвокат Лісовий Д.О. в судове засідання не з`явився.

Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 21.05.2025 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір (оферта) №21.05.2025-100001557, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 9 500,00 грн., що підтверджується повідомленням про видачу коштів, шляхом перерахування на рахунок споживача, строком на 140 днів. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,87 % на день. Комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 20% від суми кредиту, неустойкою 95,00 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання (а.с. 20 копія паспорту споживчого кредиту, а.с. 21, 22 копія пропозиції про укладення кредитного договору, а.с. 22 зв.-23 копія заявки, а.с. 23 копія відповіді позичальника, а.с. 23 зв., 24 копія інформаційного повідомлення). Кредитні кошти були зараховані кредитодавцем на картковий рахунок позичальника, вказаний ним при укладанні кредитного договору (а.с. 11 копія квитанції про зарахування №748058207 від 21.05.2025 на карту № НОМЕР_1 ).

Відповідно до Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки, Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), Інформаційного повідомлення підтверджено укладення електронного кредитного договору між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 . Тобто, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором Е458 та А458.

Крім того, 17.07.2025 між сторонами у справі було укладено Додатковий договір, відповідно до умов якого ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» збільшив розмір кредитних коштів до 11 200,00 грн., додатково надавши кредит у сумі 1 700,00 грн., шляхом перерахування на рахунок споживача. Первісний строк кредитування не збільшився, процентна ставка 0,64% (а.с. 24 копія паспорту споживчого кредиту, а.с. 25, 26 копія пропозиції про укладення додаткового договору, а.с. 25 зв., 26 копія відповіді позичальника, а.с. 23 зв., 24 копія інформаційного повідомлення). Кредитні кошти були зараховані кредитодавцем на картковий рахунок позичальника, вказаний ним при укладанні кредитного договору та додаткового договору (а.с. 12 копія інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення», в якій засвідчено про зарахування 17.07.2025 кредитних коштів на карту № НОМЕР_1 ).

Відповідно до Примірної пропозиції про укладення додаткового договору (оферти), Примірної відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) підтверджено укладення електронного додаткового договору до кредитного договору між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 . Тобто, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов додаткового договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором К184 та А184.

Суд вважає, що підписавши вказаний вище кредитний договір і супутні до нього документи та в подальшому додатковий договір і супутні до нього документи, відповідач погодився з умовами цього договору, додаткового договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР».

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20).

Стороною відповідача не спростовані доводи позивача з цього приводу. Отже, зазначені договір та додатковий договір є чинними та підлягають виконанню сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статі 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку особа отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Отже, на підтвердження існування договірних відносин позивачем у справі було надано Кредитний договір №21.05.2025-100001557 від 21.05.2025 та Додатковий договір від 17.07.2025, вказані договори підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позивач свої зобов`язання за договором та додатковим договором виконав, надавши відповідачу кредит шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача коштів 21.05.2025 та 17.07.2025.

У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач від початку укладання кредитного договору виконував його умови, внаслідок чого ним проводилась оплата за кредитним договором на суму 2 111,60 грн. від 03.06.2025, на суму 2 111,60 грн. від 17.06.2025, на суму 2 111,60 грн. від 01.07.2025, на суму 2 111,60 грн. від 15.07.2025.

Суд приймає доводи позивача з цього приводу, оскільки наведена позивачем інформація відповідає Графіку платежів (а.с. 23) та свідчить про те, що відповідачем при сплаті 4 рівних платежів відповідно до умов кредитного договору було повністю сплачено комісію (1 900,00 грн.) та частково погашено тіло кредиту (1 288,67 грн.) та проценти за користування кредитом (5 257,73 грн.). Але після укладання додаткового договору відповідач перестав виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у наслідок чого виникла заборгованість у сумі 23 819,87 грн., з яких: 9 911,33 грн. тіло кредиту, 8 308,54 грн. проценти, 5 600,00 неустойка (а.с. 14 довідка-розрахунок).

Суд відхиляє заперечення сторони відповідача з приводу нарахування позивачем процентів за кредитом поза межами строку кредитування, оскільки це спростовується матеріалами справи та проценти нараховані кредитором за період з 21.05.2025 по 07.10.2025 в межах строку кредитування відповідно до умов кредитного договору.

Щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь за Кредитним договором №21.05.2025-100001557 від 21.05.2025 заборгованість, зокрема, заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) в розмірі 5 600,00 грн.

Суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, неустойка (штраф, пеня) за ч. 2 ст. 625 ЦК України з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання не підлягає стягненню на період дії військового стану.

Суд приймає до уваги заперечення сторони відповідача з цього приводу, вважаючи їх обґрунтованими, тому в цій частині задоволення позову слід відмовити.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи фактичні обставини справи та зважаючи на те, що відповідач не здійснив погашення заборгованості за Кредитним договором №21.05.2025-100001557 від 21.05.2025, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Цивільне судочинство відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін також на сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості у сумі 18 219,87 грн., до складу якої входить заборгованість за тілом кредиту (основний борг) - 9 911,33 грн., заборгованість за процентами 8 308,54 грн.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 422,40 грн., сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1 852,90 грн. (18 219,87 грн. (сума боргу, стягнута судом) х 2 422,40 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 23 819,87 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

Керуючись статтями 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, статтями 10, 12, 13, 141, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (, місцезнаходження за адресою: м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А) заборгованість за Кредитним договором №21.05.2025-100001557 від 21.05.2025 у сумі 18 219 (вісімнадцять тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 87 копійок, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 9 911 (дев`ять тисяч дев`ятсот одинадцять) гривень 33 копійки, заборгованості за відсотками - 8 308 (вісім тисяч триста вісім) гривень 54 копійки; та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 852 (одну тисячу вісімсот п`ятдесят дві) гривні 90 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 09 березня 2025 р.

Суддя Д.М. Ніколенко