ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/124/26 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.І.

та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гаврищука В.В., представника КНП Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги - адвоката Вароди П.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/13831/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Півторак Володимир Михайлович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року, ухваленого суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 28 жовтня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

у червні 2024 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , звернувся в суд із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря - невропатолога денного стаціонару та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.05.2024 до дня поновлення на роботі.

З урахуванням заяви про зміну підстав позову від 28.04.2025, позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 працював в Комунальному підприємстві «Тернопільський міський лікувально - діагностичний центр» Тернопільської міської ради з 12.02.2016 на посаді лікаря - невролога денного стаціонару. Наказом № 116/ос від 22.05.2024 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штатів. Підстава звільнення: повідомлення від 24.04.2024. Приймаючи рішення про скорочення чисельності або штату працівників та розпочинаючи процедуру звільнення за підставою, передбаченою п. 1 ст. 40 КЗпП, слід обчислити строки консультацій з профспілкою, попередження працівників та дату звільнення, щоб вони узгоджувались між собою, а саме, не пізніше, ніж за три місяці до наміченого звільнення слід надати первинній профспілковій організації письмову інформацію з приводу заходів, пов`язаних зі звільненням працівників.

Погодження наказу про необхідність внесення змін у структуру та штатний розпис із виборним органом профспілкової організації за три місяці до звільнення працівників є офіційною інформацією про початок проведення спільних консультацій відповідно до ст. 49-4 КЗпП України та статті 22 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності. Таким чином, з профспілкою мають проводитися консультації про заходи щодо відвертання звільнень, пом`якшення несприятливих наслідків. При цьому, профспілка має право вносити пропозиції щодо такого скорочення, після чого видається розпорядження із зазначенням причин проведення такого скорочення або зменшення чисельності працівників, конкретні посади і роботи, які підлягають скороченню. Цих вимог відповідачем не було дотримано.

Що ж стосується повідомлення про наступне звільнення, то причиною звільнення може бути тільки зміна умов виробництва і праці, а реорганізація, сама по собі, не може бути такою причиною. Таким чином, зазначення у повідомленні того, що звільнення проводиться лише у зв`язку із реорганізацією підприємства, не можна вважати законним обґрунтуванням запланованого звільнення. Вірним було б формулювання «звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці, пов`язаними з реорганізацією підприємства». Адже за відсутності змін умов виробництва і праці має здійснюватися процедура продовження трудових відносин (ч. 5 ст. 36 КЗпП).

Позивач 24.04.2024 ознайомився із попередженням про звільнення, а вже 22.05.2024 його було звільнено. Тобто, звільнення відбулось менше, ніж за місяць після попередження. Також звертає увагу на те, що дане попередження не підписане уповноваженою особою та не вказано дати такого попередження. Крім того, одночасно з попередженням про вивільнення працівникові слід запропонувати іншу роботу. Якщо з`являться нові вакансії, слід пропонувати їх працівнику протягом усього строку попередження. Якщо під час реорганізації підприємства відбувається скорочення штату або чисельності працівників, роботодавець повинен додержуватися процедури скорочення, визначеної трудовим законодавством. Проте, станом на день звільнення позивачу не запропоновано жодних вакантних посад. А в попередженні, із яким позивач ознайомився 24.04.2024, відповідь про погодження на переведення на посаду «медицина невідкладних станів, епідеміолог» необхідно було надати цього ж дня 24.04.2024.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.03.2025 замінено неналежного первісного відповідача Комунальне підприємство «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради на належного - Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Півторак В.М. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що помилкове посилання в наказі про звільнення на попередження від 24.04.2024 не може бути підставою для задоволення позову, так як, у будь-якому разі, суд, в основі аналізу наявних у справі доказів, зобов`язаний з`ясувати дійсні обставини, причини та підстави звільнення відповідача з роботи.

При розгляді даної справи судом встановлено, що позивача двічі попереджали про наступне звільнення (25.10.2023 та 24.04.2024). Попередження від 25.10.2023 та звільнення позивача здійснене уповноваженою особою - головою комісії з припинення КП «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» ТМР Левицьким П.Р. Між попередженням про звільнення від 25.10.2023 та звільненням 22.05.2024 минуло часу значно більше, ніж два місяці. Тому права позивача, у цій частині не порушені.

Проте суд залишив поза увагою перше своє твердження, яке відповідає правозастосовчій практиці ВС, що позивачу мали запропонувати не тільки посаду за його спеціалізацією, а будь яку роботу на тому самому підприємстві, установі, організації і не тільки на момент повідомлення, а на день звільнення.

Тобто, відсутні докази того, що позивачу запропонували станом на день звільнення будь-яку посаду. Крім наведеного, взагалі відсутній чинний штатний розпис та наказ про його затвердження, а тому жодні власні довідки відповідача без такого наказу та штатного розпису є недостовірними та сумнівними, відповідач не долучив основного та ключового доказу дійсного переліку вільних та зайнятих посад.

Також суд та відповідач повністю проігнорували твердження позивача про порушення процедури скорочення в частині відсутності погодження із профспілкою.

Заявник вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає вимогам до судового рішення в частині дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо дотримання судом права особи бути почутим.

Представник КНП Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги - адвокат Варода П.Б. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Півторака В.М., у якому зазначив, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та правовими висновками суду першої інстанції, а також до повторення аргументів, які вже були предметом дослідження та мотивовано відхилені судом. При цьому апелянт не наводить нових обставин чи доказів, які б спростовували встановлені судом факти або свідчили про неправильне застосування норм права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є необхідною умовою для скасування судового рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що 25 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_1 був персонально та під особистий підпис ознайомлений із попередженням голови комісії з припинення КП «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради від 16 жовтня 2023 року про можливе звільнення у зв`язку з реорганізацією підприємства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. З моменту такого попередження до дати звільнення позивача 22 травня 2024 року минуло значно більше ніж два місяці, що свідчить про дотримання мінімального строку, встановленого частиною першою статті 49-2 КЗпП України.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що зазначене попередження є «загальним» та не може вважатися попередженням у розумінні статті 49-2 КЗпП України, є безпідставними. Закон не містить вимог щодо обов`язкового зазначення у попередженні конкретної дати звільнення, а також не обмежує роботодавця у здійсненні такого попередження у строк, що перевищує мінімальний двомісячний період. Наведені в апеляційній скарзі міркування щодо «надмірної тривалості» строку між попередженням і звільненням не ґрунтуються на положеннях трудового законодавства та не підтверджені судовою практикою.

Суд першої інстанції також належним чином оцінив обставини, пов`язані з попередженням від 24 квітня 2024 року, та погодився з доводами позивача ОСОБА_1 про те, що воно було складене неуповноваженою особою. Водночас суд дійшов правильного висновку, що зазначена обставина не впливає на законність звільнення, оскільки чинне та належне попередження про можливе звільнення було вручено позивачу ще 25 жовтня 2023 року, а звільнення здійснене уповноваженою особою з дотриманням установленої законом процедури. Таким чином, доводи апеляційної скарги у цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції щодо виконання відповідачем КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» обов`язку з працевлаштування працівника. Судом встановлено, що у період з моменту попередження до дня звільнення вакантних посад за спеціалізацією позивача у штатному розписі правонаступника не було, що підтверджено відповідними довідками. Разом з тим позивачу було запропоновано інші вакантні посади, які він міг обіймати з урахуванням своєї освіти та кваліфікації, від яких він відмовився, про що складено відповідний акт. За таких обставин вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України вважаються виконаними.

Доводи апеляційної скарги про не достовірність довідок роботодавця та відсутність штатного розпису є необґрунтованими, оскільки позивач не заявляв клопотань про витребування таких доказів під час розгляду справи судом першої інстанції, погодився з ними, а тому наведені довідки є належними та допустимими доказами у розумінні статей 7678 ЦПК України.

Правильним є також висновок суду першої інстанції про незастосування у даній справі положень статті 49-4 КЗпП України. Судом встановлено, що звільнення позивача не є масовим вивільненням у розумінні статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», а тому вимоги щодо обов`язкових консультацій з профспілкою у порядку статті 49-4 КЗпП України не підлягають застосуванню. Апелянтом не надано жодних доказів, які б свідчили про протилежне.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є декларативними. Оскаржуване рішення містить детальний виклад встановлених обставин справи, аналіз доказів та мотиви, з яких суд відхилив доводи позивача, що відповідає вимогам справедливого судового розгляду та практиці Європейського суду з прав людини.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить передбачених статтею 376 ЦПК України підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 жовтня 2025 року є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Гаврищук В.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.

Представник КНП Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги - адвокат Варода П.Б. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Півторака В.М. не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін у справі, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 03.04.2017 ОСОБА_1 переведено на посаду лікаря-невропатолога денного стаціонару поліклінічного відділення № 1 Комунального підприємства «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради, що підтверджується відомостями трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , вперше заповнена 01.08.1984 (т. 1 а.с. 14-23).

Відповідно до пунктів 1.2., 2, 4.2., 7.2. рішення Тернопільської міської ради № 8/31/22 від 15.09.2023 передбачено, що Комунальне підприємство «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради реорганізовано шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». У результаті реорганізації (шляхом приєднання) визначено припинити юридичну особу Комунальне підприємство «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради. Призначити комісію з реорганізації Комунального підприємства «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради, згідно з додатком 2. Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» визнано правонаступником всього майна, прав та обов`язків Комунального підприємства «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради (т. 1 а.с. 92-94).

У додатку 2 до рішення Тернопільської міської ради № 8/31/22 від 15.09.2023 наведений склад комісії з реорганізації Комунального підприємства «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради, головою якої є директор цього підприємства Левицький П.Р (т. 1 а.с. 96).

25.10.2023 позивач ознайомився із попередженням від 16.10.2023 наступного змісту: відповідно до рішення Тернопільської міської ради № 8/31/22 від 15.09.2023 «Про реорганізацію комунальних підприємств» та наказу КП «ТМЛДЦ» ТМР від 04.10.2023 №100/01-06 буде проведено реорганізацію Комунального підприємства Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». На виконання наказу від 16.10.2023 №142/ОС «Про попередження працівників про реорганізацію підприємства» з метою дотримання трудового законодавства щодо гарантій прав працівників голова комісії з припинення підприємства ОСОБА_3 попереджає про розпочату реорганізацію підприємства, що спричинить зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, систем та розмірів оплати і стимулювання праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад, можливе переведення на іншу роботу або можливе звільнення згідно з п. 6 ст. 36 чи п. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше, ніж за два місяці, починаючи з дня попередження (т. 1 а.с. 26).

Окрім цього, 24.04.2024 позивач ознайомився із ще одним попередженням такого змісту: у зв`язку із реорганізацією КП «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» ТМР шляхом приєднання до КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» відповідно до ст. 32, 49-2 КзпП попереджаємо вас про звільнення з займаної посади лікар-невропатолог денного стаціонару за п. 1 ст. 40 КЗпП. На підставі наказу директора ОСОБА_4 . Від 15.04.2024 № 50 затверджено новий штатний розпис правонаступника КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» та погоджений з Відділом охорони здоров`я та медичного забезпечення, у якому виведено зі штату посаду, яку ви обіймаєте. Одночасно запропоновано з 01.05.2024 переведення на посаду медицина невідкладних станів, епідеміолог. Рішення просять надати до 24.04.2024 включно (т. 1 а.с. 7).

24.04.2024 інспектор з кадрів КП «ТМЛДЦ» ТМР Ігонівна Г.В., начальник відділу кадрів КНП «ТМКЛШД» Луциків Л.В., медичний директор КНП «ТМКЛШД» Вус С.І., юрисконсульт КНП «ТМКЛШД» Данилюк О.В. склали акт про те, що лікарю-невропатологу денного стаціонару ОСОБА_1 було запропоновано переведення на іншу посаду, а саме лікаря невідкладних станів, лікаря-епідеміолога у зв`язку із реорганізацією КП «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» ТМР, про що лікаря-невропатолога було попереджено. Лікар-невропатолог денного стаціонару ОСОБА_1 відмовився від запропонованого переведення. Працівник був ознайомлений з умовами праці на новій посаді та з правами, які він матиме у разі переведення з 01.05.2024. Причину відмови від переведення на іншу посаду лікар-невропатолог денного стаціонару ОСОБА_1 не пояснив (т. 1 а.с. 233).

17.05.2024 голова комісії з припинення Комунального підприємства «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради виніс наказ (розпорядження) № 116/ос про припинення трудового договору, а саме ОСОБА_1 , лікаря-невропатолога денного стаціонару, звільнено 22.05.2024, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штатів. Також, в якості підстави вказано: повідомлення про заплановане вивільнення від 24.04.2024 (т. 1 а.с. 8).

29.05.2024 зареєстровано припинення Комунального підприємства «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради в результаті його реорганізації. Правонаступником є Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». Зазначене підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформованого станом на 29.05.2024.

Відповідно до довідки № 1228, виданої 10.06.2025 Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», з часу попередження по день звільнення лікаря-невропатолога ОСОБА_1 вакантної посади за його спеціалізацією в штатному розписі Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» не було (т. 1 а.с. 217).

Згідно із довідками КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» № 1107 від 20.05.2025 (т. 1 а.с. 225) та № 1265 від 18.06.2025 (т. 1 а.с. 232) загальна сума нарахованого доходу лікаря-невропатолога ОСОБА_1 за період з червня 2023 року по травень 2024 року становить 148918,61 грн. Середньоденна заробітна плата складає 641,89 грн. Середньомісячна заробітна плата складає 12409,88 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача, яке оформлене наказом Комунального підприємства «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради №116/ос від 17.05.2024, відбулось з дотриманням п. 1 статті 40, статті 49-2 КЗпП України. В зв`язку з цим не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як вона є похідною від первісної вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні якої відмовлено.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17).

Персональне попередження необхідно не тільки для забезпечення організації вивільнення працівників, а й для усвідомлення працівником свого майбутнього становища щодо забезпечення роботою та джерелами для життя і можливого пошуку працівником іншої роботи самостійно. Під персональним попередженням про майбутнє звільнення слід розуміти не лише повідомлення, а достовірне отримання працівником такої інформації (постанова Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 686/5292/21).

Розглядаючи трудові спори, пов`язанні зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до рішення Тернопільської міської ради від 15.09.2023 № 8/31/22 «Про реорганізацію комунальних некомерційних підприємств» Комунальне підприємство «Тернопільський міський лікувально діагностичний центр» Тернопільської міської ради реорганізовано шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», яке є правонаступником усього майна, прав та обов`язків Комунального підприємства «Тернопільський міський лікувально діагностичний центр» Тернопільської міської ради.

Відповідно до довідки № 1228, виданої 10.06.2025 Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», яку в суді першої інстанції визнав і представник позивача, вбачається, що з часу попередження по день звільнення лікаря-невропатолога ОСОБА_1 вакантної посади за його спеціалізацією в штатному розписі Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» не було (т. 1 а.с. 217).

Клопотання про витребування штатного розпису ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі представник позивача не заявляв.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників, у тому числі і посади позивача.

16 жовтня 2023 року лікаря-невропатолога денного стаціонару ОСОБА_1 було попереджено про можливе переведення на іншу роботу або можливе звільнення згідно п. 6 ст. 36 чи п.1 ст. 40 КПпП України, з яким він ознайомився під особистий підпис 25.10.2023р.

22 травня 2024 року лікаря-невропатолога денного стаціонару ОСОБА_1 у зв`язку із реорганізацією КП «ТМЛДЦ`ТМР було звільнено згідно з п. 1. ст. 40 КЗпП України.

29.05.2024р. Комунальне підприємство «Тернопільський міський лікувально діагностичний центр» Тернопільської міської ради - припинило свою діяльність.

Не заслуговує на увагу посилання представника заявника на те, що зазначене попередження є «загальним» та не може вважатися попередженням у розумінні статті 49-2 КЗпП України, оскільки закон не містить вимог щодо обов`язкового зазначення у попередженні конкретної дати звільнення, а також не обмежує роботодавця у здійсненні такого попередження у строк, що перевищує мінімальний двомісячний період.

Також надуманим є твердження представника заявника про те, що суд та відповідач повністю проігнорували твердження ОСОБА_1 на порушення процедури скорочення в частині відсутності погодження із профспілкою.

Відповідно до частин 2, 3 статті 49-4 КЗпП України, ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після подання виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику) повідомлення про заплановане масове вивільнення з відповідною інформацією (у письмовому вигляді) про такі заходи, включаючи відомості про причини наступних звільнень, середню кількість і категорії працівників, а також про кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, не пізніше трьох місяців з дати прийняття рішення про масове вивільнення проводить консультації з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) щодо заходів із запобігання звільненню, зведення його до мінімуму та пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій надсилається повідомлення та проводяться консультації із спільним представницьким органом, утвореним ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що об`єднує більшість працівників цього підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю. Порядок проведення таких консультацій та виконання рекомендацій визначається колективним договором, а в разі його відсутності - за домовленістю. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи скасування заходів, пов`язаних із звільненням працівників, що є обов`язковими для розгляду.

Згідно із частиною першою статті 48 Законі України «Про зайнятість населення» масовим вивільненням з ініціативи роботодавця є протягом одного місяця: 1) вивільнення 10 і більше працівників у роботодавця з чисельністю працівників від 20 до 100; 2) вивільнення 10 і більше відсотків працівників у роботодавця з чисельністю працівників від 101 до 300; 3) вивільнення 30 і більше працівників у роботодавця з чисельністю працівників від 301 до 1000; 4) вивільнення 3 і більше відсотків працівників у роботодавця з чисельністю працівників від 1001 і більше.

Однак, звільнення позивача не було масовим вивільненням у розумінні статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», а тому вимоги щодо обов`язкових консультацій з профспілкою у порядку статті 49-4 КЗпП України не підлягають застосуванню.

Таким чином, проаналізувавши усі наведені обставини справи та дослідивши докази на їх підтвердження, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було порушено вимог ст. 49-2 КЗпП України щодо порядку вивільнення позивача у зв`язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 цього Кодексу, оскільки відповідачем дотримано вимогу закону про персональне попередження позивача за два місяці до наступного вивільнення та запропоновано усі вакантні посади, які були наявними в названій установі, в тому числі й перед днем звільнення позивача з роботи.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм матеріального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Півторак В.М., слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Півторак Володимир Михайлович, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 лютого 2026 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома