Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

за участі: секретаря судового засідання Швидкої І.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача за довіреністю Паладич А.О. в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС»:

- заборгованість за Кредитним договором № 1668560 в розмірі 24 420 гривень 00 копійок;

- судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.08.2024 року відповідач ОСОБА_1 уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» Кредитний договір №1668560, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора А 993 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача НОМЕР_1 . Згідно умов даного договору відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку коштів, який зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надавався строком на 360 днів, стандартна процентна ставка -1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту.

Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю та надав позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_2 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України.

Відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не у повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення прострочення заборгованості.

24.02.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (надалі Позивач, Новий кредитор) було укладено ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 01.02-04/25, відповідно до умов якого Фактор (Новий Кредитор) набуває Права Вимоги від Клієнта (Первісного Кредитора) та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором, а Клієнт відступає (передає) Факторові права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до ДОГОВОРУ ФАКТОРИНГУ № 01.02-04/25 від 24.02.2025року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1668560 складає: 24 420 грн.

Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №1668560 від 01.08.2024 року становить: заборгованість по тілу - 4000 грн., заборгованість по відсотках 12 420 грн., пеня - 8000 грн. Загальна заборгованість 24 420 грн.

Враховуючи наведене, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 28.10.2025 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 04.12.2025 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи.

Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем її реєстрації, однак відправлення повернулось на адресу суду без вручення із зазначенням причини повернення адресат відсутній за вказаною адресою.

04.12.2025 року судове засідання відкладено до 13.01.2026 року за клопотанням представника відповідача про надання часу для ознайомлення з матеріалами справи.

13.02.2026 судове засідання відкладено до 09.02.2026 року за клопотанням представника відповідача для надання часу для подання відзиву на позовну заяву.

29.01.2026 року через систему Електронний суд представником відповідача адвокатом Сологубом С.А. подано до суду відзив на позовну заяву разом з доказами його направлення стороні позивача, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень сторона відповідача посилається на наступні обставини: 1) відсутність у позивача права вимоги, оскільки стороною позивача витяг з реєстру боржників до Договору факторингу від 24.02.2025 р. № 01.02-04/25 за підписом лише директора ТОВ СВЕА ФІНАНС, та він не може бути прийнятий в якості належного доказу набуття ТОВ СВЕА ФІНАНС права вимоги стосовно ОСОБА_1 ; 2) протиправність вимог про стягнення пені, оскільки в період воєнного стану штрафні санкції споживачам не нараховуються; 3) неправомірне нарахування процентів за ставкою понад 1% на день, оскільки це суперечить п. 5 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що

01.08.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (кредитор) та відповідачем (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №1668560 (далі - Договір №1668560), відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, і зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Договір кредиту укладений в електронній формі через мобільний застосунок з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» на офіційному веб-сайті товариства /www.selfiecredit.com.ua/. Підписання договору здійснювалось відповідачкою електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором з використанням каналу мобільного зв`язку з абонентським номером, який належить відповідачці, що визнається сторонами.

Умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 360 днів. За користування кредитом позичальник сплачує кредитору 9089,90% річних від суми кредиту в розрахунку 1,50% на добу (п.п. 1.5.1 договору). Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Разом з підписанням Договору №1668560 відповідач була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту та графіком платежів.

Згідно листа ТОВ «ПЕЙТЕК» за вих. №5 від 26.02.2025 року, 01.08.2024 р. здійснено перерахування кредитних коштів в сумі 4000 грн. від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» на платіжну картку з маскою НОМЕР_2 , яка зазначена в якості платіжної картки позичальника у п. 2.1 Договору №1668560.

Сторони визнають ту обставину, що відповідач не здійснювала повернення кредитних коштів та сплати інших платежів за користування кредитними коштами у строки, передбачені умовами Договору №1668560.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №1668560, складеного станом на 24.02.2025, за відповідачем обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 24 420 грн., з яких: 4000 грн. - тіло кредиту; 12 420 грн. - відсотки; 8000 грн. - пеня.

Відповідно до Договору факторингу №01.02-04/25 від 24.02.2025 та Реєстру боржників до такого договору, укладеного між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (фактор), позивач набув та прийняв за плату належні ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, що є додатком до Договору, в тому числі і право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором №1668560 від 01.08.2024 на загальну суму 24 420 грн.

Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане в добровільному порядку її грошове зобов`язання за Договором №166860, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1734). При цьому згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем укладено Договір №1668560 в електронній формі. Не заперечуючи в цілому факт укладання договору та його умови, відповідач заперечує факт видачі їй кредитних коштів, а також правомірність, як умов договору, які визначають порядок нарахування та розмір процентів за користування кредитом, так і обґрунтованості розміру нарахованих процентів, а також факт переходу права вимоги за вказаним договором від первісного кредитора до позивача.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту принципу диспозитивності цивільного судочинства, що закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, при вирішенні спору між сторонами суд обмежується змістом позовних вимог, які складають предмет позову, та надає оцінку обставинам спірних правовідносин в контексті аргументів сторін, якими вони обґрунтовують свою процесуальну позицію.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13).

Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що укладанню Договору №1668560 передувала ідентифікація позичальника та верифікація його особи за допомогою системи Bank ID НБУ з подальшою авторизацією позичальника шляхом створення особистого кабінету в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», доступ до якої забезпечений через веб-сайт https://selfiecredit.com.ua/.

Підписання Договору №1668560 здійснено від імені відповідачки за допомогою електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора. При цьому підписання паспорту споживчого кредиту здійснювалось позичальником 01.08.2024 о 20 год 24 хв 20 сек, а тексту самого договору 01.08.2024 о 20 год 25 хв 11 сек і здійснювалось різними одноразовими ідентифікаторами.

У тексті Договору №166856, наявні ідентифікаційні відомості про відповідача, які є інформацією з обмеженим доступом (РНОКПП; номер паспортного документа; адреса зареєстрованого місця проживання; абонентський номер мобільного зв`язку; адреса електронної пошти; номер банківської картки). Належність відповідачу відповідних каналів зв`язку не заперечувалась стороною відповідача.

Також судом встановлено, що ТОВ «ПЕЙТЕК», на виконання розпорядження ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» про здійснення переказу коштів, 01.08.2024 о 20 год 27 хв 10 сек здійснило грошовий переказ на платіжну картку з маскою « НОМЕР_2 » на суму 4000 грн., що підтверджується відповідним листом ТОВ «ПЕЙТЕК».

За обставинами даної справи суд бере до уваги, що відповідач у своєму відзиві не заперечувала факту укладання кредитного договору та факту отримання кредитних коштів. Також за обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що сторонами не заперечується та обставина, що відповідач не здійснювала ніяких платежів на виконання своїх договірних кредитних зобов`язань. Отже, цілком обґрунтованими є доводи позивача про порушення відповідачем свого зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Договором №1668560, обумовлено дійсністю договору факторингу №01.02-04/25 від 24.02.2025, що був укладений між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС».

В аспекті висловлених відповідачем заперечень суд зауважує, що надана позивачем платіжна інструкція містить відомості про дату її виконання надавачем платіжних послуг платника - АТ «ОТП БАНК» - 25.02.2025 - а відтак необґрунтованими є доводи сторони відповідача про відсутність доказів виконання фактором своїх грошових зобов`язань перед клієнтом за договором факторингу №01.02-04/25 від 24.02.2025.

Критично суд ставиться й до аргументів сторони відповідача щодо неналежності підтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідачки шляхом подання витягу з Реєстру боржників.

В цьому контексті слід звернути увагу, що частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом, а якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до наданих позивачем копій Реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-04/25 від 24.02.2025 слід виснувати, що відповідний документ (реєстр боржників) складений на 63 аркушах і містить понад 3 000 записів, про що свідчить остання сторінка такого документу та наявний на ній засвідчувальний напис. Отже подання позивачем такого документу в повному обсязі, враховуючи що такий доказ містить персональні дані значної кількості фізичних осіб, які не мають відношення до даної справи, не є вочевидь необхідним, тоді як подання засвідченого у встановленому законом порядку витягу з такого документу відповідає положенням ч. 2 ст. 95 ЦПК України та засадам пропорційності цивільного судочинства.

Також суд бере до уваги, що зміст наданого позивачем витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-04/25 від 24.02.2025, цілком узгоджується з розрахунком заборгованості за Договором №1668560, складеним первісним кредитором станом на 24.02.2025, тобто на день укладання договору факторингу.

Отже, аналізуючи надані позивачем докази суд доходить висновку, що факт набуття позивачем права вимоги до відповідача підтверджується наданими суду копіями договору факторингу №01.02-04/25 від 24.02.2025, розрахунком заборгованості, витягом з реєстру боржників та платіжною інструкцією про сплату фактором ціни договору, а відтак доводи відповідача про відсутність доказів набуття позивачем права вимоги до відповідача за відповідним договором є необґрунтованими.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі №1668560 і вона користувалась кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення її зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом у передбачені договором строки, внаслідок чого за нею обчислюється заборгованість за основним боргом (4000 грн.) та процентами за користування позикою.

Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору №1668560 відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула в порядку та у строки, передбачені договором, і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з заборгованості за основним боргом (сума позики) в розмірі 4000 грн. є обґрунтованими і правомірними.

В той же час в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами, що нараховані та обчислені за період з 01.08.2024 по 24.02.2025 (187 днів), та пеню в розмірі 8 000 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», станом на 24.02.2025 за відповідачем обчислювалась заборгованість за Договором №1668560 в сумі 24 420 грн., з яких 4000 грн. - тіло кредиту, 12 420 грн. - проценти за користування кредитом, що нараховані за 208 днів користування кредитом за денною процентною ставкою 1% за 30 днів 40*30=1200 грн, та за денною процентною ставкою 1,5%, (187 днів *60=11220 ), 8 000 грн. - штрафні санкції.

Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам кредитування, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 3.1, 3.2, 3.5, 6.4 Договору №1668560.

Натомість відповідач посилається на нікчемність умов договору в частині визначення денної процентної ставки за користування кредитом в розмірі, що не відповідає положенням ч. 5 ст. 8 Закону №1734.

В цьому контексті суд бере до уваги, що питання щодо розміру процентної ставки за договорами споживчого кредитування врегульовані положеннями Закону №1734.

На момент укладання відповідачем з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» кредитного договору положеннями ч.5 ст.8 з врахуванням п.17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 (зі змінами в редакції згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023, що набули чинності з 24.12.2023) було передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати наступні значення: в період часу з 24.12.2023 по 21.04.2024 (120 днів) - 2,5%; 22.04.2024 по 19.08.2024 (120 днів) - 1,5%; з 20.08.2024 - 1%.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону №1734 умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, враховуючи що відповідна редакція ч. 5 ст. 8, п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 була чинною на момент укладання Договору №1668560, то сторони мали враховувати відповідні законодавчі приписи, а відтак нарахування кредитором процентів за період з 01.09.2024 по 24.02.2025 (187 днів) за денною процентною ставкою 1,5% є неправомірним, оскільки суперечить відповідним положенням Закону №1734.

З огляду на зазначене слід дійти висновку, що за обставинами даної справи за Договором №1668560 кредитор має право на отримання від позичальника процентів за користування кредитом, які слід обчислювати за денною процентною ставкою 1% за період з 01.08.2024 по 24.02.2025 (208 днів), що складає 8320 грн. (4000 грн. * 1% /100% * 208 днів).

Таким чином, обґрунтованими та правомірними є вимоги щодо стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 4000 грн. та процентів за користування кредитом в сумі 8 320 грн., на загальну суму 12 320 грн.

Стосовно вимог про стягнення штрафних санкцій в розмірі 8 000 грн за прострочення виконання відповідачкою кредитних зобов`язань, то слід зауважити наступне.

Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч.3 ст.551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до обставин спірних правовідносин судом встановлено, що нарахування штрафних санкцій кредитором обумовлено простроченням відповідачем здійснення чергових платежів в період часу з моменту укладання договору й до 24.02.2025, тобто під час дії режиму воєнного стану на території України. За таких обставин покладання на відповідачку обов`язку зі сплати кредитору (позивачу) штрафних санкцій у вигляді неустойки (штрафу), право на нарахування якого для кредитора передбачено п. 6.4 Кредитного договору, суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Кредитному договорі і вона користувалась кредитними коштами. Також, за обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущено порушення її зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за нею обчислюється заборгованість в загальному розмірі 12 230 грн, з яких: тіло кредиту 4000 грн; проценти за користування кредитом - 8 320 грн.

Таким чином, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог на загальну суму 12 320 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 12 320 грн, що складає 50,45 % від ціни позову, а відтак на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача 1222 грн 10 коп. в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору (2422 грн 40 коп./100% * 50,45%).

На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1668560 від 01.08.2024 року в розмірі 12 320 (дванадцять тисяч триста двадцять) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1222 гривні 10 копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження: вул. Іллінська 8 м. Київ 04070; .

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: В. В. Морозов