Справа №: 486/1711/21 Провадження № 4-с/486/5/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Південноукрраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматовій Г.А.,

при секретарі Манзенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Тетяни Миколаївни,

учасники справи: боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , Другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, представник державної виконавчої служби Омельченко Т.М.,

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі відділ ДВС) Омельченко Т.М., в якій просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, які полягають у необґрунтованому та неналежному проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №67811152; винесення постанов про накладення штрафів за відсутності фактичної заборгованості зі сплати аліментів; винесення постанови про стягнення виконавчого збору за відсутності правових підстав;

- скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України станом на 24 січня 2026 року у межах виконавчого провадження № 67811152;

- скасувати постанови про накладення штрафу, винесені 26 січня 2026 року у межах виконавчого провадження № 67811152, а саме: постанову про накладення штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості станом на 05 січня 2023 року, що складає 31620,22 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 30% від суми заборгованості станом на 05 січня 2024 року, що складає 91916,50 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості станом на 05 січня 2025 року, що складає 257014,18 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості станом на 05 січня 2026 року, що складає 37617,58 грн, як такі, що винесені за відсутності заборгованості зі сплати аліментів та з порушенням вимог ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»;

- скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26 січня 2026 року про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 70343,21 грн, винесену у межах виконавчого провадження № 67811152;

- зобов`язати державного виконавця провести новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 67811152 з обов`язковим урахуванням доказів добровільної сплати аліментів, підтверджених банківськими виписками.

У скарзі боржник зазначає, що 05 листопада 2021 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було винесено судовий наказ № 486/1711/21, яким з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з жовтня 2021 року і до повноліття дитини.

Постановою старшого державного виконавця Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження №67811152 з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа.

04 липня 2023 року постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про прийняття виконавчого провадження було прийнято ВП № 67811152 на виконання цим відділом.

Оскільки він не мав постійного заробітку, домовився зі стягувачем, що аліменти буде перераховувати на її банківську карту. Починаючи з червня 2022 року він перераховував на банківську карту стягувача кошти на утримання їхньої малолітньої дочки.

ОСОБА_2 звернулась до відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з чим головний державний виконавець Омельченко Т.М. 26 січня 2026 року винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

29 січня 2026 року ним було виявлено, що його рахунки були арештовані. При з`ясуванні підстав арешту рахунків було встановлено, що на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної у межах виконавчого провадження №67811152, державним виконавцем було відкрито окреме виконавче провадження №80095633, у межах якого накладено арешт на його рахунки.

Також, ним було встановлено, що після подання заяви стягувачем про повернення виконавчого документа, державним виконавцем був складений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 24 січня 2026 року становить 702582,13 грн.

Однак, даний розрахунок є необґрунтованим та неналежним, оскільки фактично заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня, що підтверджується банківською випискою по карті стягувача ОСОБА_5 , на яку було перераховано грошові кошти у сумі 975865 грн. Виписка з банківської картки стягувача є належним доказом сплати аліментів та підлягає обов`язковому врахуванню державним виконавцем.

На підставі нарахованої заборгованості зі сплати аліментів 26 січня 2026 року головним державним виконавцем Омельченко Т.М. були винесені чотири вищезазначені постанови про накладення штрафу на боржника, які є неправомірними, оскільки у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Крім того, стягувач звернулася до відділу ДВС із заявою, у якій повідомила про відсутність заборгованості зі сплати аліментів та добровільну сплату, однак станом на дату подання скарги, реагування на дану заяву відсутнє.

Зазначає, що ознайомившись з виконавчим провадженням, ним було з`ясовано, що державним виконавцем за період з 2021 року по теперішній час розрахунок заборгованості був зроблений лише один раз після подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документа, що прямо суперечить вимогам ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку щомісячного обчислення заборгованості.

Даний розрахунок є неправомірним, оскільки не містить відомостей про добровільну оплату ним аліментів, а тому постанови про накладення штрафу є неправомірними та підлягають скасуванню. Звертає увагу суду на те, що головним державним виконавцем в один день було винесено чотири постанови, у яких вона керувалася одним і тим же розрахунком, а штраф накладала за різний період, що свідчить про формальний підхід державного виконавця, відсутність реального аналізу заборгованості за кожний період та порушення принципів розумності у пропорційності виконавчого провадження.

Окрім того, в межах виконавчого провадження № 67811152 головним державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з нього виконавчий збір у розмірі 70343,21 грн, який був обрахований у розмірі 10% від заборгованості зі сплати аліментів. Однак, у зв`язку з відсутністю заборгованості зі сплати аліментів, даний виконавчий збір не може бути стягнений з нього та постанова підлягає скасуванню.

Представник Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. надала до суду заперечення (заяву), в яких пояснила, що боржник жодного разу не надав державному виконавцю жодної квитанції про сплату аліментів на особистий рахунок стягувача. Як і стягувач не писала в рамках виконавчого провадження жодних заяв про отримання коштів на особистий рахунок. Більше того, в своїй заяві про повернення без подальшого виконання виконавчого документа стягувач не зазначила жодних сум, які були отримані нею на особистий рахунок в рахунок погашення аліментів. Ствердження стягувача про те, що вона незрозуміла суть заяви, яку подавала та особисто підписувала є безпідставним маніпулюванням. У стягувача було достатньо часу та можливостей, щоб проінформувати державного виконавця про отримання коштів на особистий рахунок, але дані дії нею не були вчинені. Щодо інформації, яка була надана державному виконавцю вже після винесення постанови про стягнення виконавчого збору, відкриття виконавчого провадження та арешту рахунків боржника, повідомляю, що факт здійснення боржником грошових переказів на користь стягувача без конкретизації їх призначення як аліментів не може автоматично вважатися сплатою аліментних зобов`язань, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами. Подання заяви стягувачем про отримані кошти після винесення постанови державним виконавцем про стягнення виконавчого збору, несе в собі єдину ціль: допомогти боржнику уникнути відповідальності перед державою та позбавити зобов`язання сплачувати виконавчий збір. Оскаржувані дії державного виконавця відділу ДВС, вчинені відповідно до закону, бездіяльність відсутня, державним виконавцем відділу ДВС вжито всіх необхідних виконавчих дій з метою забезпечення належного виконання рішення суду про стягнення аліментів з боржника. Таким чином, державний виконавець відділу ДВС під час проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в матеріалах виконавчого провадження діяла в межах вимог чинного законодавства. Щодо оскарження постанови про виконавчий збір, то розгляд даної категорії справ відноситься до компетенції адміністративних судів. У зв`язку з чим просить відмовити скаржнику в задоволенні скарги в повному обсязі та закрити провадження.

Представник відділу ДВС у судовому засіданні, проведеному у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, підтримала подані нею заперечення на скаргу ОСОБА_1 з підстав, викладених у запереченні. Просила відмовити скаржнику в задоволенні скарги у повному обсязі.

У судове засідання боржник не з`явився, надав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, оскільки він перебуває на військовій службі за мобілізацією у в/ч НОМЕР_1 . Заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши представника відділу ДВС, дослідивши докази в сукупності та матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 55, ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що Южноукраїнським міським судом Миколаївської області 05 листопада 2021 року видано судовий наказ у справі № 486/1711/21, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2021 року і до повноліття дитини /а.с. 21/.

08 грудня 2021 року постановою старшого державного виконавця Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириловим Ю.С. було відкрито виконавче провадження №67811152 з примусового виконання судового наказу № 486/1711/21, виданого 07 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки /а.с. 31/.

04 липня 2023 року постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манзенко В.В. про прийняття виконавчого провадження було прийнято ВП №67811152 на виконання утвореного відділу /а.с. 32/.

19 січня 2026 року за № 373 відділом ДВС зареєстрована заява ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 67811152 про повернення виконавчого документа стягувачу без подальшого виконання, яка датована 19 грудня 2025 року /а.с. 33/.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виконаним державним виконавцем Омельченко Т.М., боржник ОСОБА_1 станом на 24 січня 2026 року має заборгованість у розмірі 702582,13 грн за період з жовтня 2021 року по грудень 2025 року /а.с. 34-35/.

26 січня 2026 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. було винесено чотири постанови про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафів на користь стягувача ОСОБА_3 , а саме, постанову про накладення штрафу у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 05 січня 2023 року, що складає 31620,22 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 05 січня 2024 року, що складає 91916,50 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 05 січня 2025 року, що складає 257014,18 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 05 січня 2026 року, що складає 37617,58 грн /а.с. 37, 38, 39, 40/.

Також, 26 січня 2026 року головним державним виконавцем Омельченко Т.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу /а.с. 36/, та постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 70343,21 грн /а.с. 42/.

29 січня 2026 року головним державним виконавцем Омельченко Т.М. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 67811152 від 26 січня 2026 року у розмірі 70343,21 грн /а.с.41/.

02 лютого 2026 року ОСОБА_2 звернулась до відділу ДВС із заявою про внесення змін до розрахунку заборгованості та скасування постанов про накладення штрафу, в якій зазначає, що перерахунок аліментів через органи ДВС боржником не здійснювався, однак останній добровільно сплачував аліменти на утримання їхньої дочки шляхом перерахування коштів на її банківський рахунок, що підтверджується банківською випискою по карті. Вважає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 702582,13 грн необґрунтованим, оскільки заборгованість зі сплати аліментів у боржника відсутня. У зв`язку з чим просить внести зміни до розрахунку заборгованості ВП № 67811152 з урахуванням добровільної сплати боржником аліментів та скасувати постанови про накладення штрафу на боржника, як такі, що винесені безпідставно /а.с. 43/.

До заяви ОСОБА_2 додала виписку по картці від 01 лютого 2026 року, видану АТ «Універсал Банк», щодо поповнення картки ОСОБА_1 за період з 24 червня 2022 року по 18 травня 2024 року у загальній сумі 975865 грн /а.с. 44-45/.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

За правилами частини 1 статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Також, згідно пункту 7 частини 3 статті 2 та статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року 1404-VІІІ (далі - Закон) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447-1ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог стаття 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні частини другої статті 63 Закону України № 1404-VIII, яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному частиною другою статті 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Права і обов`язки виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається Законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи-підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа-підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів (ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

У пункті 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5), визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається сторонам виконавчого провадження.

Суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена в правовому висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року № 2610/27695/2012, в якому також зазначено, що оскаржувана постанова державного виконавця не може вважатися справедливою, оскільки заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виникла не з вини боржника, а з вини державного виконавця, який неправильно визначав розмір аліментів та базу їх стягнення.

Виконавче провадження № 67811152 перебувало на виконанні Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У передбачених у частині четвертій названої статті випадках, виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Тобто саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику.

Посилання представника відділу ДВС на те, що боржник жодного разу не надав державному виконавцю квитанції про сплату аліментів на особистий рахунок стягувача, як і стягувач не писала в рамках виконавчого провадження жодних заяв про отримання коштів на особистий рахунок, суд сприймає критично, хоча боржник і мав обов`язок повідомляти виконавця про часткове самостійне виконання рішення, однак і державний виконавець протягом тривалого періоду часу не повідомляв боржника про наявність заборгованості, не викликав ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби, не з`ясовував стан розрахунків, як це передбачено вимогами діючого законодавства. Суд вважає, що у разі повідомлення сторонам виконавчого провадження про наявність заборгованості по сплаті аліментів, і боржником, і стягувачем до відділу ДВС були б надані належні докази про сплату аліментів. Крім того, державним виконавцем не з`ясовувалось у стягувача про факт добровільної сплати аліментів, як і не здійснювались заходи, спрямовані на стягнення аліментів з боржника за увесь період, а саме, з дати відкриття виконавчого провадження 08 грудня 2021 року по 26 січня 2026 року, що державним виконавцем не спростовано.

Частиною 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Під час розгляду скарги судом встановлено, що держаними виконавцями відділу ДВС не обчислювався розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, сторонам виконавчого провадження не повідомлялось про існування заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 /а.с. 59/, що державним виконавцем не було встановлено, що свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Державним виконавцем не надано доказів того, що ОСОБА_1 свідомо ухилявся від виконання судового наказу щодо сплати аліментів, а навпаки, вбачається, що останній перераховував кошти на картку стягувача ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 за судовим наказом), про що остання повідомила державного виконавця та просила внести зміни до розрахунку заборгованості з урахуванням факту добровільної сплати боржником аліментів, та скасувати постанови про накладення штрафу на боржника.

Однак, державним виконавцем на день розгляду скарги самостійно не скасовані вищезазначені постанови та не здійснено новий розрахунок заборгованості з урахуванням доказів добровільної сплати аліментів боржником, підтверджених банківською випискою по картці стягувача.

Із наведеного вбачається, що у державного виконавця не було правових підстав для накладення на боржника штрафу у відповідності до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність заборгованості зі сплаті аліментів у ОСОБА_1 , оскільки він добровільно перераховував грошові кошти на рахунок стягувача ОСОБА_2 , що підтверджується і самою ОСОБА_2 , жодним чином не приховував свого доходу, тривалий час перебуває на військовій службі у ЗСУ, де отримував заробітну плату, при цьому державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження у грудні 2021 року не було вчинено жодних дій щодо перевірки майнового стану боржника та його доходів, не здійснено запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби щодо встановлення офіційних доходів (прибутків) боржника, тощо, а тому постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. про накладення штрафу від 26 січня 2026 року у ВП № 67811152 порушують права боржника, як сторони виконавчого провадження, а отже є протиправними та підлягають скасуванню разом із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 24 січня 2026 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги скарги про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.О., які полягають у необґрунтованому та неналежному проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 67811152, винесенні постанов про накладення штрафів за відсутності фактичної заборгованості зі сплати аліментів, скасуванні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем станом на 24 січня 2026 року у межах виконавчого провадження № 67811152, та зобов`язанні головного державного виконавця провести новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 67811152 з обов`язковим урахуванням доказів добровільної сплати аліментів, підтверджених банківськими виписками, підлягають задоволенню.

Щодо скарги ОСОБА_1 в частині скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26 січня 2026 року про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 70343,21 грн, винесену у межах виконавчого провадження № 67811152, то суд зазначає наступне.

За нормами ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

За таких обставин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З матеріалів скарги вбачається, що крім іншого, ОСОБА_1 просив скасувати постанову головного державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 70343,21 грн.

Тобто, вбачається, що скаржник оскаржує дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

У такому випадку рішення, дії посадових осіб органів державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 733/889/17.

Велика Палата Верховного Суду у справах № 820/4242/17 від 14 листопада 2018 року, № 826/5195/17 від 17 жовтня 2018 року дійшла висновку про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26 січня 2026 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 70343,21 грн, винесену у межах виконавчого провадження № 67811152, підлягає закриттю з роз`ясненням заявнику, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 255, 447, 447-1, 450, 451 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити частково скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Тетяни Миколаївни.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Тетяни Миколаївни, які полягають у необґрунтованому та неналежному проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №67811152, винесенні постанов про накладення штрафів за відсутності фактичної заборгованості зі сплати аліментів.

Скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Тетяною Миколаївною станом на 24 січня 2026 року у межах виконавчого провадження № 67811152.

Скасувати постанови про накладення штрафу, винесені 26 січня 2026 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Тетяною Миколаївною у межах виконавчого провадження № 67811152, а саме, постанову про накладення штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості станом на 05 січня 2023 року, що складає 31620,22 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 30% від суми заборгованості станом на 05 січня 2024 року, що складає 91916,50 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості станом на 05 січня 2025 року, що складає 257014,18 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості станом на 05 січня 2026 року, що складає 37617,58 грн.

Зобов`язати головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Тетяну Миколаївну провести новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 67811152, з обов`язковим урахуванням доказів добровільної сплати аліментів, підтверджених банківськими виписками.

Провадження в частині вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26 січня 2026 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 70343,21 грн, винесену у межах виконавчого провадження № 67811152 закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення із вимогою про скасування постанови про стягнення виконавчого збору до адміністративного суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Г.А. Далматова