Справа № 401/3569/25
Провадження №2/401/404/26
23 лютого 2026 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Волошиної Н.Л., з участю секретаря судового засідання Яцини А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Світловодськ заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Суворової Світлани Миколаївни про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,-
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше найнижчої межі, встановленої законом на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . З 22 червня 2027 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше найнижчої межі, встановленої законом на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . З 01 червня 2034 року стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше найнижчої межі, встановленої законом на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Допущено негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 к. (а.с. 114-119)

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Суворова С.М. при поданні позову до суду зазначила, що судові витрати позивача складаються з витрат на правничу допомогу у орієнтовному розмірі 15000 грн. 09 січня 2026 року представник позивача у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України скерувала до суду заяву про те, що докази розміру витрат позивача на правничу допомогу будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с. 100). 09 лютого 2026 року представник позивача представила суду докази понесених позивачкою витрат на правничу допомогу у сумі 25850 грн 00 к. . (а.с. 122-123).

В порядку ч. 2 ст. 246 ЦПК України судом призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, у якому просить суд відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі, оскільки заявлений до стягнення розмір витрат є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, що не відповідає критерію розумності та становить надмірний тягар для відповідача, зазначивши при цьому, що в договорі та актах виконаних робіт є невідповідність підпису клієнта, так як ОСОБА_1 перебуває за кордоном, а укладений між позивачем та адвокатом договір про надання правової допомоги не є договором про надання правничої допомоги відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».(а.с. 39-41)

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Суворова С.М. не з`явилися, позивачем скеровано до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності, в якій зазначила, що сума судових витрат, заявлена до стягнення становить 25 750,00 грн, яку і просить стягнути з відповідача на її користь. (а.с. 147-148)

ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про причину неявки суд не повідомив, хоча про час та дату проведення судового засідання повідомлений належним чином. (а.с. 147)

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу представником позивача суду представлено: Договір про надання правової допомоги № 33 від 27 жовтня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Суворовою С.М., Акт виконаних робіт від 29 жовтня 2025 року на суму 13 750,00 грн, Акт виконаних робіт від 09 січня 2026 року на суму 12 000,00 грн, платіжну інструкцію від 28 січня 2026 року на суму 13 750,00 грн, платіжну інструкцію від 08 лютого 2026 року на суму 12 100,00 грн, з яких вбачається, що адвокатом були надані такі види послуг:

- ознайомлення з документами, наданими Клієнтом 1 000,00 грн за 20 хв. витраченого часу;

- вивчення судової практики Верховного Суду 2 250,00 грн за 40 хв. витраченого часу;

- підготовка позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дітей та подання її до суду 10 500,00 грн за 3 год. 30 хв.;

- ознайомлення з відзивом на позов та доданими документами 3 000,00 грн за 1 год. витраченого часу;

- підготовка відповіді на відзив та подання її до суду 9 000,00 грн за 3 год. витраченого часу.

Загальна сума за надані послуги складає 25 750,00 грн за 8 годин 35 хвилин витраченого адвокатом часу. (а.с. 124-131)

Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим, суд враховує, що позовні вимоги ґрунтуються на сімейних відносинах, зокрема стягненні аліментів на утримання дітей. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Справа є малозначною, її розгляд здійснено судом в судовому засіданні без присутності учасників справи.

Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, обєктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена представником позивача сума в розмірі 25 750,00 грн є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат.

Враховуючи обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу до 3 000,00 грн, оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, обєм справи та зміст процесуальних дій, вчинених адвокатом.

Доводи відповідача щодо невідповідності договору про надання правової допомоги Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та невідповідності підпису клієнта в договорі та актах виконаних робіт суд відхиляє, оскільки правова допомога включає в себе правничу допомогу, а договір та акти виконаних робіт підписані у спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача підлягає частковому задоволенню на суму 3 000,00 грн, яка підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 142, 258-259, 263-265, 268, 270 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 к.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складення.

Додаткове рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Світловодського міськрайонного суду

Кіровоградської області Н.Л.Волошина