ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року місто Київ.

Справа № 369/869/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5583/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Верланова С.М., Нежури В.А.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 19 жовтня 2023року (ухвалено у складі судді Дубас Т.В.)

у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Чабанівська селищна територіальна громада в особі Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області про скасування рішень та повернення земельної ділянки у власність територіальної громади

ВСТАНОВИВ

У січні 2021 року виконувач обов`язків керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- скасувати рішення від 24 квітня 2019 року за індексним номером 47036396 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5546;

- скасувати рішення від 24 травня 2019 року за індексним номером 47036528 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,6999 га з кадастровим номером :04:003:5548 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5548;

- скасувати рішення від 24 липня 2018 року за індексним номером 42199808 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5564 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5564;

- скасувати рішення від 24 травня 2019 року за індексним номером 47036031 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5565 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5565;

- повернути у власність територіальної громади селища міського типу Чабани Києво-Святошинського району Київської області земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:003:5546 площею 1,8999 га, :04:003:5548 площею 1,6999 га, :04:003:5565 площею 0,0925 га, :04:003:5564 площею 1,7075 га, розташовані в адміністративних межах селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами аналізу додержання вимог земельного та водного законодавства на території Києво-Святошинського району Київської області прокуратурою встановлено, що:

1. Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1141 від 08 грудня 2017 року було передано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,9000 га, розташовану в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства. 29 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки № 6313. На підставі заяви ОСОБА_4 від 10 квітня 2018 року № 2011 вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5540 поділено на дві земельні ділянки: площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 та площею 0,0001 га без присвоєного кадастрового номера.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1781 від 19 квітня 2019 року було затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5546 площею 1,8999 га з земель «для ведення особистого селянського господарства» на «для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду».

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 24 травня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Федотовою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2696. Відомості про право власності було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47036396, прийнятого приватним нотаріусом Федотовою О. В.;

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1142 від 08 грудня 2017 року передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,7000 га, розташовану в смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер :04:003:5542) для ведення особистого селянського господарства.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки № 6312 від 29 грудня 2017 року.

На підставі заяви ОСОБА_4 № 2010 від 10 квітня 2018 року вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5542 було поділено на дві земельні ділянки: площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5548 та площею 0,0001 га без присвоєного кадастрового номера.

17 грудня 2018 року щодо земельної ділянки площею 1,6999 га з кадастровим номером :04:003:5548 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Тютюн Д. С. було внесено зміни, а саме змінено призначення із земель «для ведення особистого селянського господарства» на землі «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», індексний номер рішення 41634619.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 24 квітня 2019 року, посвідчений приватний нотаріусом Федотовою О.В. та зареєстрований за № 2700. Відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47036528, прийняте приватним нотаріусом Федотовою О. В.;

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1143 від 08 грудня 2017 року було передано безоплатно у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1,8000 га, розташовану в смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер :04:003:5541) для ведення особистого селянського господарства.

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 29 грудня 2017 року № 5857.

На підставі заяви ОСОБА_6 № 2020 від 02 липня 2018 року вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5541 було поділено на дві земельні ділянки: площею 1,7075 га з кадастровим номером :04:003:5564 та площею 0,0925 га з кадастровим номером :04:003:5565.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5564 площею 1,7075 га за № 2684 від 24 травня 2019 року. Відомості про право власності було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 серпня 2018 року індексний номер 42199808, прийняте державним реєстратором Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області Коваленко Д. В.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1781 від 19 квітня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5565 площею 0,0925 га із земель «для ведення особистого селянського господарства» на «для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду».

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5565 площею 0,0925 га за № 2688 від 24 травня 2019 року. Відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47036031, прийняте державним реєстратором Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області Коваленка Д. В.

Позивач вважає, що рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №№ 1141, 1142, 1143 від 08 грудня 2017 року в частині безоплатної передачі у власність земельних ділянок є незаконними.

Посилається на те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5546; :04:003:5548; :04:003:5564; :04:003:5565 відносяться до земель водного фонду, оскільки знаходяться у верхів`ї безіменного струмка, що є правою притокою струмка Віта , яка відповідно до Водного кодексу України та класифікації річок відноситься до малої річки. Оскільки спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, відповідно вони не можуть передаватися в приватну власність громадян.

На підставі викладеного, прокурор просив суд ухвалити рішення, яким скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , повернути у власність територіальної громади селища міського типу Чабани Києво-Святошинського району Київської області земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5546; :04:003:5548; :04:003:5564; :04:003:5565, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року позов виконувача обов`язків керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Чабанівська селищна територіальна громада в особі Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області про скасування рішень та повернення земельної ділянки у власність територіальної громади - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не було доведено, що спірні земельні ділянки станом на час передачі їх у приватну власність, відносились до земель водного фонду і знаходились в межах 25-метрової прибережної захисної смуги водного об`єкту з частковим її накладенням, а тому підстави для задоволення позову прокурора - відсутні.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково, рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Повернуто у власність територіальної громади селища міського типу Чабани

Києво-Святошинського району Київської області земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:003:5546, площею 1,8999 га; :04:003:5548, площею 1,6999 га; :04:003:5565, площею 0,0925 га; :04:003:5564, площею 1,7075 га, які належать ОСОБА_1 , розташовані в адміністративних межах селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області.

В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лукашенка Євгена Олександровича задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд, частково задовольняючи позов, не врахував, що матеріали справи місять суперечливі докази, та надаючи перевагу даним Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України та Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України, належним чином не оцінив інформацію, наведену у Генеральному плані населеного пункту, у взаємозв`язку з планом зонування, детальним планом території, копією всіх проєктів землеустрою щодо спірних земельних ділянок та земельних ділянок, розташованих поряд, які містяться в матеріалах справи. Отже, фактичні обставини справи судом апеляційної інстанції у повному обсязі не встановлено, не надано належної правової оцінки зібраним у справі доказам у сукупності, а до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє Верховний Суд можливості ухвалити власне рішення.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та дослідженим доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Прокурор зазначає, що спірні земельні ділянки знаходяться у межах 50-метрової прибережної захисної смуги струмка Віта в районі двох руслових ставків на притоці вказаного струмка, а тому їх відведення у приватну власність громадян є порушенням вимог Земельного Кодексу України.

Вказує, що судом безпідставно було зроблено висновок про те, що надані прокурором докази на підтвердження відведення спірних земельних ділянок за рахунок земель водного фонду є неналежними, натомість судом було взято до уваги та надано перевагу висновку експерта Міністерства юстиції України Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса», згідно якого оспорювані земельні ділянки не накладаються на землі водного фонду згідно генерального плану селища.

Вказує, що на графічних матеріалах Генерального плану смт. Чабани при визначенні ширини прибережної захисної смуги не було враховано фактичну крутизну схилів, як результат вона становить 25 м. Також між дамбою нижнього ставка та старою зруйнованою дамбою не показано існуюче русло струмка Віта , що призвело до розриву і зменшення прибережної захисної смуги на цій ділянці русла.

Звертає увагу, що з висновком суду щодо неналежності доказу, а саме висновку Інституту водних проблем і меліорації Національної академії наук України від 16 вересня 2020 року №407/06 не можна погодитись, тому що при його складанні використовувались не лише відомості з публічної кадастрової карти України, а й інші документи та картографічні матеріали в їх сукупності: топографічна карта М 1:10000 з горизонтами рельєфу, супутниковий знімок високої роздільної здатності притоки струмка Віта з незабудованими терасованими схилами в межах прибережної захисної смуги на відстані 50м. станом місцевості на 2008 рік, генеральний план смт. Чабани, супутниковий знімок високої роздільної здатності з зображеними межами прибережної захисної смуги для ставків та русла струмка Віта станом місцевості на 2019 рік з межами спірних земельних ділянок. Водночас, судом на спростування доказів позивача безпідставно було надано перевагу висновку експерта №411/570 від 11 квітня 2023 року, оскільки такий висновок не є належним та достовірним доказом в розумінні вимог ст. 77, 79 ЦПК України.

У судовому засіданні прокурор Шелест М.Б. підтримала доводи апеляційної скарги. Інші учасники справи та їхні представники до суду не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що станом на 06 грудня 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5540, площею 1,9000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, належала до комунальної власності, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1141 від 08 грудня 2017 року було затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,9000 га, розташовану в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер :04:003:5540) для ведення особистого селянського господарства.

29 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки № 6313, за умовами якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5540, площею 1,9000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, перейшло до ОСОБА_4 .

На підставі заяви ОСОБА_4 від 10 квітня 2018 року № 2011 вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5540 поділено на дві земельні ділянки: площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 та площею 0,0001 га без присвоєного кадастрового номера.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1781 від 19 квітня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5546 площею 1,8999 га із земель «для ведення особистого селянського господарства» на землі «для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду».

З довідки Чабанівської селищної ради № 02-20/1634 від 26 вересня

2018 року, яка наявна в матеріалах проекту землеустрою, вбачається, що земельна ділянка площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 відповідно до генерального плану смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, затвердженого рішення №136від 25 лютого 2016 із змінами від 07 червня 2018 року, передбачена як зона відпочинку та належить до категорії земель рекреаційного призначення.

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру від 24 квітня 2019 року земельна ділянка площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 має цільове призначення «07.05 Для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду», категорія земель визначена - землі рекреаційного призначення, форма власності приватна, власник ОСОБА_4

24 травня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2696. Відомості про право власності ОСОБА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 квітня 2019 року індексний номер 47036396, прийнятого приватним нотаріусом Федотовою О. В.

Станом на 06 грудня 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5542, площею 1,7000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, належала до комунальної власності, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1142 від 08 грудня 2017 року було затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,7000 га, розташовану в смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер :04:003:5542) для ведення особистого селянського господарства.

29 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І. А. та зареєстрований за № 6312. За умовами цього договору року земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5542, площею

1,7000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області була передана у власність ОСОБА_4 .

Вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5542 поділено на дві земельні ділянки: площею 1,6999 га з кадастровим номером :04:003:5548 та площею 0,0001 га без присвоєного кадастрового номера.

17 грудня 2018 року щодо земельної ділянки площею 1,6999 га з кадастровим номером :04:003:5548 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Тютюн Д. С. внесено зміни, а саме: змінено з земель «для ведення особистого селянського господарства» на землі «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», індексний номер рішення 41634619.

24 квітня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватний нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстрований за № 2700. Відомості про право власності ОСОБА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47036528, прийняте приватним нотаріусом Федотовою О. В.

Станом на 06 грудня 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5541, площею 1,8000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, належала до комунальної власності, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 08 грудня 2017 року № 1143 було затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1,8000 га, розташовану в смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер :04:003:5541) для ведення особистого селянського господарства.

29 грудня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І. С. та зареєстрований за № 5857. За умовами цього договору земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5541, площею

1,8000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області була передана у власність ОСОБА_6 .

На підставі заяви ОСОБА_6 від 02 липня 2018 року № 2020 вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5541 поділено на дві земельні ділянки: площею 1,7075 га з кадастровим номером :04:003:5564 та площею 0,0925 га з кадастровим номером :04:003:5565.

24 травня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5564 площею 1,7075 га, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстрований за № 2684. Відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47035878, прийняте приватним нотаріусом Федотовою О. В.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 квітня 2019 року № 1781 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5565 площею 0,0925 га із земель «для ведення особистого селянського господарства» на «для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду»

З довідки Чабанівської селищної ради № 02-20/1635 від 26 вересня

2018 року, яка наявна в матеріалах проекту землеустрою, вбачається, що земельна ділянка площею 0,0925 га з кадастровим номером :04:003:5565 відповідно до генерального плану смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області, затвердженого рішення № 136 від 25 лютого 2016 із змінами від 07 червня 2018 року, передбачена як зона відпочинку та належить до категорії земель рекреаційного призначення.

24 травня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5565 площею 0,0925 га, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2688. Відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня

2019 року індексний номер 47036031, прийняте приватним нотаріусом

Федотовою О. В.

Державне агентство водних ресурсів України в особі Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра в листі від 21 серпня 2020 року

№ 01-12/8/2, наданому на запит керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, вказало, що відповідно до картографічних матеріалів земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:003:5149; :04:003:0343, :04:003:5564; :04:003:5548, :04:003:5546 перебувають на землях водного фонду в районі двох руслових ставків на притоці струмка Віта:

- земельна ділянка № :04:003:5149 частково розташована на землях водного фонду під частиною верхнього ставку і русла безіменного струмка та їх прибережними захисними смугами;

- земельна ділянка № :04:003:0343 розташована на землях водного фонду під нижнім ставком і руслом безіменного струмка та їх прибережними захисними смугами;

- земельна ділянка № :04:003:5564 розташована на землях водного фонду під руслом безіменного струмка та його прибережними захисними смугами

- земельна ділянка № :04:003:5548 частково розташована на землях водного фонду під руслом безіменного струмка та його прибережними захисними смугами;

- земельна ділянка № :04:003:5546 частково розташована на землях водного фонду під руслом безіменного струмка та його прибережними захисними смугами.

Державне агентство водних ресурсів України в особі Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра в листі від 28 квітня 2021 року повідомило, що при формування відповіді Києво-Святошинській місцевій прокуратурі застосовувало електронну Публічну кадастрову карту України, GISFile Карту та викопіювання з Google Maps.

Відповідно до відповіді Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України від 16 вересня 2020 року № 407/06 земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:003:5149, :04:003:5546, :04:003:5548, :04:003:5564, :04:003:5565 знаходяться у верхів`ї безіменного струмка, що є правою притокою струмка Віта , яка відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду.

Інститутом водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України вказано, що у верхів`ї русла безіменного струмка, що є правою притокою струмка Віта , розташовано два ставки, верхній (площа - 0,5 га) та нижній (площа - 1,1 га). Береги нижнього ставу знаходяться у природному стані. У дамбі нижнього ставку влаштовано шахтний водоскид з донним водовипуском і скидною трубою 1000 мм. Рівень ставу на час обстеження був нижче рівня переливної споруди водоскидної шахти, а донний водовипуск повністю перекритий. Відповідно скид води у нижній б`єф дамби, а саме у струмок Віта , був відсутній. Раніше дамба ставу знаходилась південніше (нижче за течією) нової. На даний час зберіглися залишки старої дамби, у якій влаштовано не закріплений проран, через який проходить русло струмка. Природне русло струмка Віта , у верхньому б`єфі старої дамби, після спуску ставка замулилося. Замість природнього русла зроблено штучний грантовий канал. У нижньому б`єфі старої дамби природнє русло струмка Віта врізане у корінні породи та глибоке. Заплава вузька, схили круті, зарослі лісом. Схили струмка Віта нижче залишків старої дамби знаходяться у природньому стані, не забудовані.

Ділянка чаші старого ставу між новою і старою дамбами суха, частково заросла деревною рослинністю. В даний час тут ведуться роботи з прокладки водопропускної бетонної труби від водоскиду нижнього ставу до русла струмка Віта . Бетонні труби вже знаходяться на прилеглій ділянці. Очевидно, в подальшому тут планується влаштування підземного трубчастого водоскиду і засипка ділянки, судячи з наявних земляних робіт.

Верхній став зі сторони дамби, лівого берега і верхньої частини ставка загороджений парканом із колючим дротом, що обмежує доступ громадян до узбережжя водних об`єктів на земельних ділянках прибережних захисних смуг і є порушення ВК України. Береги закріплені, навколо ставу виконані декоративні ландшафтні роботи. В даний час ведуться інтенсивні роботи щодо влаштування водоскидних споруд і дороги для відсипки ґрунту у верхів`ї верхнього ставку та в заплаві безіменного витоку струмка Віта .

Верхів`я струмка від витоку до верхнього ставка частково засипано і розчищено від деревинної рослинності. На даний час роботи продовжуються. Схили струмка круті, не закріплені. Лівий схил терасований. Перша лівобережна заплавна тераса суцільно забудована котеджами, безпосередньо вздовж брівки русла струмка в межах прибережної захисної смуги.

Правий берег верхів`я струмка також високий і крутий. Територія правобережної заплави від ставу до верхів`я струмка штучно насипана ґрунтом та будівельним сміттям. Засипка території біля верхів`я струмка продовжується в даний час. У верхів`ї струмка внаслідок засипання та перекриття природного русла утворилися відкриті водні поверхні.

Виходячи з положень ВК України прибережна захисна смуга для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею 3 га має становити 25 м, з урахування крутизни схилів більше 3 градусів - 50 м.

Схили навколо обох ставків і вздовж самого струмка Віта круті, що підтверджується топографічною картою М 1:10 000. Оскільки крутизна схилів перевищує 3 градуси, ширина прибережної захисної смуги навколо ставків і вздовж русла повинна бути встановлена на відстані 50 м від меженного рівня води у руслі струмка та нормального підпертого рівня води у ставках. Відповідно засипка території і будь-яке будівництво, крім гідротехнічного і лінійних споруд тут, згідно ВК України, заборонене.

Під час порівняння фахівцями Інституту фрагменту діючого Генерального плану смт. Чабани, оприлюдненого на офіційному сайті Чабанівської селищної ради, розділ «Затверджена містобудівна документація» (адреса посилання: https://chabany-rada.gov.ua/zatverdzhena-mistobudivna-dokumentaciya/generalni plani/generalnij-plan-smt.-chabani.html), із супутниковим знімком високої роздільної здатності зі станом місцевості на 2019 рік та нанесеними межами прибережної захисної смуги було встановлено невідповідність нормативного значення межі прибережної захисної смуги струмка Віта в межах зазначеної земельної ділянки.

На графічних матеріалах Генерального плану смт. Чабани при визначені ширини прибережної захисної смуги не враховано фактичну крутизну схилів (більше 3 градусів), як результат вона становить 25 м. Також, між дамбою нижнього ставка та старою зруйнованою дамбою не показано існуюче русло струмка Віта , що призвело до розриву і зменшення прибережної захисної смуги на цій ділянці русла.

Матеріали справи містять копії Генерального плану населеного пункту, в якому розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5546; :04:003:5548; :04:003:5564; :04:003:5565, план зонування, детальний план території, копії всіх проектів землеустрою щодо спірних земельних ділянок та земельних ділянок розташованих поряд.

Стороною відповідача був наданий висновок експерта Міністерства юстиції України Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №411/570 від 11 квітня 2023 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, за заявою та матеріалами, наданими для дослідження адвокатом Є.О. Лукашенко, представником ОСОБА_1 . У висновку вказано, що експертиза проводиться для подачі до суду і про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність. Разом з цим зазначено, що експерт не несе відповідальності за достовірність інформації, наданої на дослідження. З переліку наданих експерту документів вбачається, що були представлені: копія генерального плану смт Чабани на 121 арк; копія рецензії до ДП на 114 арк; копія технічної документації на 173 арк, а саме: копії проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, копія паспорту водного об`єкта ставок № НОМЕР_1 площею 1,0518 га, копія матеріалів затвердження щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду для ведення водного господарства, риборозведення та сінокосіння в межах Чабанівської селищної ради; копія оцінки навколишнього природнього середовища на 89 арк; копії матеріалів судової справи на 131 арк; графічні матеріали на 56 арк; диск зі сканованими копіями наданих матеріалів, детальний план в форматі *dwg. Наданий на дослідження пакет документів відповідає зазначеному переліку. Документація оформлена належним чином без дефектів та пошкоджень.

Висновки за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, наступні:

- земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5548, :04:003:5565, :04:003:5564 знаходяться за межами прибережної захисної смуги, що зазначені на Генеральному плані смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області;

- земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5546 частково накладається на межі безіменного струмка, але чинним на той час законодавством, а саме ст. 52 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 63 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» та Водним кодексом України врегульовано режим використання земель рекреаційного призначення відповідно до існуючих обмежень;

- земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5564, :04:003:5565, :04:003:5548 згідно даних Генерального плану смт Чабани не відносяться до земель водного фонду;

- земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5546 частково накладається на межі прибережно-захисної смуги, але за основним цільовим призначенням відноситься до категорії земель рекреації;

- проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 2-ом громадянам України ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , цільове призначення яких змінюється з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах смт. Чабани, Чабанівською селищною радою Києво- Святошинського району відповідає вимогам земельного законодавства станом на 06 грудня 2018 року;

- проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 2-ом громадянам України ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , цільове призначення яких змінюється з земель для ведення особистого Селянського господарства на землі для цілей підрозділів 07.01-07.04 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду в межах смт. Чабани, Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області відповідає вимогам земельного законодавства станом на 19 квітня 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не доведено, що спірні земельні ділянки станом на час передачі їх у приватну власність відносились до земель водного фонду і знаходились в межах 25-метрової прибережної захисної смуги водного об`єкту з частковим її накладенням (площа такого накладення не доведена), а тому підстави для задоволення позову прокурора відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, відповідно до статті 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша та друга статті 20 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (частина перша статті 116 ЗК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частинами шостою-десятою статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

У частині першій статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок.

Згідно зі статтею 87 ВК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколо водних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється.

Надання у приватну власність земельних ділянок, які належать до водного фонду, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 ЗК України.

Отже, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання та використання й виділення земель водного фонду у власність громадян для будівництва, обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, не передбачено.

Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

За змістом статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків, площею менш як 3 гектари, - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків, площею понад 3 гектари, - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

У справі, що переглядається, між сторонами виник спір щодо належності вказаних земельних ділянок до земель водного фонду.

Відповідно до частини 5 статті 87 ВК України, зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами.

Згідно з частинами 6-8 статті 88 ВК України, у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини третьої статті 60 ЗК України, прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Законодавством визначено порядок розроблення, погодження та затвердження проекту визначення розмірів і меж водоохоронних зон, у межах яких виділяються землі прибережних захисних смуг.

Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 87 ВК України).

Згідно з пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486(далі - Порядок; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них. У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 ВК України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держгеокадастру, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку, погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку, з урахуванням конкретної ситуації.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що межі прибережної захисної смуги у межах населених пунктів визначаються з урахуванням будь-якої містобудівної документації у цій сфері. У разі відсутності належної землевпорядної документації меж прибережних захисних смуг (не лише проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги) враховуються нормативні розміри прибережних захисних смуг, установлені статтею 88 ВК України, та орієнтовні розміри і межі водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку.

Така правова позиція сформована Верховним Судом України (постанови від 21 травня 2014 року в справі № 6-16цс14, від 29 жовтня 2014 року в справі № 6-155цс14, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-175цс14, від 10 червня 2015 року в справі № 6-162цс15, від 1 липня 2015 року в справі № 6-523цс15), продовжила існувати у практиці Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 372/2180/15-ц; від 22 травня 2018 року в справі №469/1203/15-ц; від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц; від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16; від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13 та інші).

Аналогічні висновки про те, що прибережні захисні смуги визначаються з урахуванням містобудівної документації та виходячи з конкретних умов забудови, які склалися на місцевості, викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц та постанові Верховного Суду від 5 серпня 2020 року в справі № 330/1629/18.

Містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій. Різновидом містобудівної документації є: генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон (ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Різновидом містобудівної документації є генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до частини 10 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території (частина перша статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

За приписами статті 19 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"детальний план - це документ, який деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план, серед іншого, визначає межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність.

Згідно з положеннями частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилався на те, що спірні земельні ділянки, які були виділені у приватну власність та наразі на праві власності зареєстровані за відповідачем, відносяться до земель водного фонду, знаходяться у верхів`ї безіменного струмка, що є правою притокою струмка Віта , яка відповідно до Водного кодексу України та класифікації річок відноситься до малої річки.

На підтвердження своїх позовних вимог прокурор надав суду лист Державного агентства водних ресурсів України Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра від 21.08.2020 року № 01-12/8/2 та лист Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України від 16.09.2020 року № 407/06.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, дані докази не є належними доказами, які б підтверджували наявність в межах спірних земельних ділянок будь-яких поверхневих водних об`єктів (водне плесо) та їх межі та площу, оскільки вказані висновки зроблені Державним агентством водних ресурсів України Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра та Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України за допомогою електронної публічної кадастрової карти України без виїзду спеціалістів на місцевість, що підтверджується листом вказаного агентства від 28.04.2021 року № 01-12/523.

Частиною 3 статті 8 Закону України статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що рішення з питань планування та забудови територій приймаються, сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень, з урахуванням вимог містобудівної документації.

З довідки Чабанівської селищної ради № 02-20/1634 від 26 вересня 2018 року, яка наявна в матеріалах проекту землеустрою, вбачається, що земельна ділянка площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 відповідно до генерального плану смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, затвердженого рішення № 136 від 25 лютого 2016 із змінами від 07 червня 2018 року, передбачена як зона відпочинку та належить до категорії земель рекреаційного призначення.

З довідки Чабанівської селищної ради № 02-20/1635 від 26 вересня 2018 року, яка наявна в матеріалах проекту землеустрою, вбачається, що земельна ділянка площею 0,0925 га з кадастровим номером :04:003:5565 відповідно до генерального плану смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області, затвердженого рішення № 136 від 25 лютого 2016 із змінами від 07 червня 2018 року, передбачена як зона відпочинку та належить до категорії земель рекреаційного призначення.

Чинний Генеральний план селища Чабани, що підтверджує і чинний детальний план (які одночасно є документацією із землеустрою) визначає 25-метрову ширину прибережної захисної смуги струмка Віта, що узгоджується із законодавчо визначеним розміром, та визначає місце розташування забудови поряд із цією смугою та не визначає розташування спірної земельної ділянки у межах земель водного фонду на час його складення.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що станом на момент передачі у приватну власність першим власникам земельних ділянок, дані земельні ділянки не були віднесені до категорії земель водного фонду (смуг відведення); містобудівна документація на той час не визначала спірні земельні ділянки, як такі, що відносяться до категорії земель водного фонду.

Апеляційний суд звертає увагу, що лист Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України від 16 вересня 2020 року № 407/06 не підтверджує, що спірна земельна ділянка саме на час її вибуття із володіння держави (2017 рік) була розташована у межах прибережної захисної смуги водного об`єкта та належала до земель водного фонду.

Фото, які надав Інститут водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України на підтвердження встановлення крутизни схилів струмка Віта, засипки природного русла цього струмка, засипки правобережної заплави верхів`я струмка, вчинені у 2020 році (станом на час дослідження) без ідентифікації конкретного місцерозташування чи прив`язки до певного об`єкта, отже, не підтверджують порушень у технічній документації, розробленій стосовно спірних земельних ділянок на час її відведення у 2017 році.

На противагу зазначеному, Генеральний план селища Чабанів і детальний план території селища Чабани є чинними, у судовому порядку не визнані протиправними та не скасовані. Крім того відсутність накладення спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :04:003:5548, :04:003:5565, :04:003:5564, на час їх відведення на землі водного фонду підтверджується висновком експерта Міністерства юстиції України Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №411/570 за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою. Апеляційний суд вважає такий доказ належним, оскільки він узгоджується з даними зафіксованими в Генеральному плані селища Чабани та узгоджується з земельно-технічною документацією на підставі якої спірні земельні ділянки виділялись у власність.

Щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5546, яка частково накладається на землі водного фонду, то колегія суддів виходить з такого.

Перш за все цільове призначення такої землі є для цілей рекреаційного призначення. Перебування у власності приватних осіб такої землі на час її відведення допускалось і є правомірним, але з дотриманням певних обмежень у використанні таких земель.

Крім того, колегія суддів наголошує, що (повернення) як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5546 площею 1,8999 га , така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на землі водного фонду.

Прокурор мав довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на прибрежно-захисну смугу. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).

Отже, мала бути ідентифікована земельна ділянка, яку позивач вимагав повернути, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України).

У висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі. Частина земельної ділянки, яка накладається на прибрежно-захисну смугу та межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 446/478/19 звертає увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що відповідач буде позбавлений права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку водного фонду, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

При повторному апеляційному розгляді, прокуратура жодного доказу на спростування вищевказаного висновку експертизи не подала, на роз`яснення суду, щодо призначення земельно-технічної експертизи, представник позивача не вважала за доцільне заявляти таке клопотання, наполягала на завершенні розгляду справи на наявних у ній доказах.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну правову оцінку, правильно виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірні земельні ділянки були передані у власність фізичних осіб з порушенням норм діючого законодавства, а земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5548, :04:003:5565, :04:003:5564 на момент передачі у приватну власність відносились до земель водного фонду і знаходились в межах прибережної захисної смуги струмка Віта.

Щодо пропорційності втручання у право особи на мирне володіння майном та співвідношення такого втручання із суспільними інтересами

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує таке втручання легітимну мету; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним такій меті.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального («суспільного», «публічного») інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення від 02.11.2004 у справі «Tregubenko v. Ukraine», заява № 61333/00, пункт 54).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо добросовісна особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.

У пункті 71 рішення від 20.10.2011 у справі «Rysovskyy v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначені вище гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна, не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (див. пункти 257, 258 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21).

У такій категорії справ, досліджуючи, чи добросовісно діє особа - набувач майна, суду слід з`ясувати, чи могла така особа знати або обґрунтовано припускати, зокрема, що земельна ділянка, яку вона набуває, накладається на землі водного фонду, чи дотримані інші критерії добросовісного набуття майна.

З матеріалів справи вбачається, що під час затвердження проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок фізичним особам уповноважені органи держави в тому числі і Державне управління міністерства охорони навколишнього природного середовища надавали позитивні висновки, щодо погодження таких проектів, складались акти погодження та встановлення меж на місцевості. Фізичні особи мали повне право розраховувати, що всі державні органи, які надавали відповідні погодження та приймали рішення, врахували законодавчі обмеження та відстані до земель водного фонду і відповідно позбавлення відповідача власності в обраний позивачем спосіб не відповідає вищенаведеним критеріям втручання у мирне володіння майном, за якими держава за обставинами даної конкретної справи позбавляє відповідача власності без виплати будь-якої грошової компенсації за набуті ним , як добросовісним набувачем у власність землі.

Посилання прокурора, що відповідач за навколишніми ознаками знаходження земельної ділянки поблизу водойми, проявивши розумну обачність міг уникнути витребування в нього землі, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що позиція прокурора в даній справі гуртується на тому, що під час передачі землі у власність фізичним особам не був врахований кут схилів, а тому була відведена земля, яка частково накладається на землі водного фонду. Тобто, необхідна наявність спеціальних знань, якими мали користуватись саме спеціалісти державних органів, які приймали рішення про відведення землі та надавали всі необхідні погодження на відведення такої землі і на думку прокурора допустили помилку. Відповідно суд робить висновок, що пересічний громадянин з урахуванням особливостей цієї справи та не маючи спеціальних знань не міг знати, що набуває у власність землю водного фонду, з порушенням законодавчих обмежень відступу від водойм різної категорії (великі малі річки, інші водойми)

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів робить також висновок в даній справі, що задоволення заявленого прокурором позову в даній справі призведе до порушення ст.1 Протоколу до Конвенції та порушення права відповідача на мирне володіння майном.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 19 жовтня 2023року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 02 березня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді С.М. Верланов

В.А. Нежура