провадження 2/216/1969/26
РІШЕННЯ

іменем України

04 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Маланюка О.Я.

секретаря судового засідання Клименко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Кредит-Капітал» (надалі також «Позивач») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі також «Відповідач») про стягнення заборгованості за Договором №1550342 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024 року (надалі також Договір).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного Договору від 05.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (Первісний Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник), Відповідач отримала кредит у розмірі 5200,00 гривень, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «Приватбанк».

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора, підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Кредитні кошти у розмірі 5200,00 грн., були перераховані Відповідачу 05.06.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «Приватбанк».

28.11.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №28112024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №1550342 про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Договором №1550342 про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року станом на 28.11.2024 року (дата переходу права вимоги до Позивача), яку Позивач просить стягнути з Відповідача, становить 27887.60 грн., яка складається з: 5200,00 грн. заборгованість за кредитом(тіло кредиту); - 13728,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами за період з 05.06.2024 року по 28.11.2024 року (включно), 8959,60 грн. штрафні санкції.

Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки не сповістила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від представника відповідачки Кривенко І.М. до суду надійшли заява про вступ в справу як представника від 26.01.2026р., відзив на позовну заяву від 29.01.2026р., клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від 29.01.2026р, клопотання про витребування доказів.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов просила в задоволенні позову відмовити повністю, з мотивів висвітлених у відзиві, в клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги просила зменшити такі до 1000грн.

Вирішуючи клопотання про витребування доказів представника відповідача суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні такого, оскільки таке по своїй суті, в більшій мірі є тотожним клопотанню представника позивача, яке суд задовольнив згідно ухвали від 15.01.2026 року. В контексті цього, суд також звертає увагу представника відповідача на ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу на те, що відповідач мав можливість самостійно звернутися до свого банку та отримати запитувану інформацію. В судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що має в розпорядженні інформацію про рух коштів по карті відповідача за 05.06.2024 року, з якої неможливо встановити від кого саме надходили грошові кошти відповідачу, однак таку інформацію як доказ не долучено ні до відзиву на позовну заяву та не подано в судовому засіданні.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів, та ухвалою від 15.01.2026 року витребувано у АТ КБ «Приват Банк» (, юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1д) інформацію -

1) щодо надходження 05.06.2024р. на банківську картку НОМЕР_2 коштів в розмірі 5200 грн. та чи були успішно зараховані грошові кошти за вказаною трансакцією на відповідний рахунок власника банківської карти

НОМЕР_3 ) чи належить банківська карта з прихованим номером НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 код НОМЕР_4 та чи проводилась верифікація особи власника банківської карти НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 10.02.2026 року, розгляд справи відкладено та ухвалено повторно надіслати ухвалу суду від 15 січня 2026 року у справі № 758/17579/25 на адресу АТ КБ «Приват Банк» (, юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1д, ел. адреса: ), для її виконання в частині витребуваних доказів.

27.02.2026 року, на адресу суду надійшла відповідь з АТ КБ «ПриватБанк» від 18.02.2026 року, № 20.1.0.0.0/7 - 260211/80740-БТ, відповідно до якої Банк повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_5 . Також вказано, що по рахунку НОМЕР_5 було зарахування коштів на суму 5200 грн. за період 05.06.2024 - 05.06.2024р. від 05.06.2024р.

Відповідач не надав доказів в спростування наведеної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного Договору №1550342 про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року (далі Кредитний договір), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (далі Первісний Кредитор) та ОСОБА_1 (далі Позичальник), Відповідач отримала кредит у розмірі 5200,00 гривень, строком на 348 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (549% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора (далі по тексту ІТС).

Кредитний договір та додатки до нього підписані Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С835 05.06.202

Згідно умов договору, підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 20.11.2023 року (далі Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://selfiecredit.com.ua/pro-nas/.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Строк кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 348 днів. Відповідно до п.1.4 Кредитного договору періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 29 днів.

Згідно пункту 1.4.1 у споживача відсутнє право ініціювати продовження строку кредитування або строк виплати кредиту за договором.

Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору Первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування.

28.11.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Фактор), укладено Договір факторингу № 28112024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №1550342 про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року, який є електронним правочином.

Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» у повному обсязі виконало зобов`язання, надавши Відповідачу кредит (а.с.28).

Суд критично ставиться до позиції представника відповідача про те, згідно листа ТОВ «ПейТек» неможливо ідентифікувавти належність згаданого листа до кредитного договору а також про те, що у такому листі не зазначено власника карти, отримувача коштів, оскільки відповідач та його представник в силу вимог ст. 81 ЦПК України яка вказує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом- окрім заперечення у відзиві позову не надає будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження своєї позиції.

Крім того, суд повторно звертає увагу представника відповідача на відповідь АТ КБ «ПриватБанк» від 18.02.2026 року, № 20.1.0.0.0/7 - 260211/80740-БТ, відповідно до якої Банк повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_5 . Також вказано, що по рахунку НОМЕР_5 було зарахування коштів на суму 5200 грн. за період 05.06.2024 - 05.06.2024р. від 05.06.2024р.

Натомість, як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту року не виконувала, суму кредиту та відсотки за користування ним не повернула.

Докази, які б спростовували зазначене в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до Відповідача Договором про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року.

Отже, як зазначено Позивачем у позовній заяві, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника підлягають стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима, нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого Позивачем, заборгованість за Договором №1550342 про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року станом на 28.11.2024 року (дата переходу права вимоги до Позивача), яку Позивач просить стягнути з Відповідача, 27887,60 грн., яка складається з: 5200,00 грн. заборгованість за кредитом; - 13728,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами за період з 05.06.2024 року по 28.11.2024 року (включно), 7000,00 грн. штрафні санкції.

Докази, які б спростували наявність вказаної суми заборгованості в частині тіла кредиту в сумі 5200,00 грн. в матеріалах справи відсутні.

Відтак, сума тіла кредиту у 5200,00 грн. підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Частиною четвертої статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

За умовами Договору про надання споживчого кредиту кредит надавався на 348 днів. Процетна ставка 1,5 % в день.

Тобто, нарахування відсотків відбувається в межах узгодженого сторонами кредитного договору строку кредитування.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що Договір №11550342 про надання споживчого кредиту було укладено 05.06.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» поширюється на нього.

Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, з урахуванням пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Наведені норми регулюють питання споживчого кредитування, передбачають що починаючи з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 % а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.

Таким чином, заборгованість Відповідача по несплачених відсотках за договором в сумі 13728грн. (за ставкою 1.5%) є неправильною.

З 05.06.2024 року по 03.07.2024 року (29 днів) 52 грн. /день (суд погоджується з визначеною ставкою в розрахунку). = 1508грн.

З 04.07.2024 року по 20.08.2024 року (48 днів) за ставкою 1,5 % день = 78грн./день = 3744грн.

З 21.08.2024 по 28.11.2024 (100 днів) за ставкою 1 % день = 52 грн./день = 5200 грн.

1508+3744+5200= 10452 грн.

Відтак, сума відсотків за користування кредитом у 10452,00 грн. підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Щодо стягнення штрафу в розмірі 8959,60 грн.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти введений 24.02.2022 року воєнний стан, вказана обставина є загальновідомою.

Позивачем нараховано суму неустойки за період з 05.06.2024 року по 28.11.2024 року, тобто на період дії воєнного стану.

Відтак, враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, суд погоджується з позицією відповідача щодо відсутності права у позивача на стягнення неустойки у вигляді штрафу, та суд не вбачає підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача суми неустойки (штрафу) в розмірі 8959,60, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Отже, враховуючи, що Відповідач не виконала зобов`язання за укладеним договором, Суд вважає доведеними наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за Договором №1550342 про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року у розмірі 15652,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5200,00 грн.; заборгованості по нарахованих процентах процентів в розмірі 10452,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Докази, які б спростовували доводи Позивача та факт невиконання Відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за Договором №1550342 про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості Відповідача за укладеним договором або ж спростовували доводи Позивача в обґрунтування ним позовних вимог, Відповідачем та її Представником суду не подано.

Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1361,38 грн.

Щодо витрат професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини 1статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин 1-4статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з правилами пункту 3 частини 2статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.4ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з вимогами ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Пунктом 4 частини 1статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно дост.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано відповідні документи (а.с.42-43).

Суд зауважує наявність у матеріалах справи клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, подане представником відповідача, в якому остання просить зменшити такі з 8000 грн. до 1000 грн. Однак Суд вважає, що в клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги достатнім чином не доведено та не аргументовано співмірність пропонованої суми витрат до зменшення в розмірі 1000 грн.

Суд, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась і рішення суду ухвалено на його користь частково, на думку суду витрати на професійну правничу допомогу саме в розмірі 3000 грн. є співмірними по відношенню до обставин справи, а тому з відповідача у користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282,288-289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ««Кредит-Капітал» (, юридична адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28) заборгованість за Договором №1550342 про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 року у розмірі 15652 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5200,00 грн.; заборгованості по нарахованих процентах в розмірі 10452,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ««Кредит-Капітал» (, юридична адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28), витрати зі сплати судового збору в розмірі 1361,38 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.03.2026 року.

Суддя О.Я.МАЛАНЮК