Справа № 456/4454/25 Головуючий у 1 інстанції: Писарев О. Ю.
Провадження № 22-ц/811/4079/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.

секретаря: Заяць Я.І.

з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та відшкодування шкоди.

Позов мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться поверхом вище в цьому будинку.

Внаслідок ржавіння труби в квартирі АДРЕСА_3 двічі відбулося залиття його квартири, чим йому завдано матеріальної шкоди в розмірі 10533 грн та моральну шкоди, яку він оцінює в розмірі 20 000 грн.

З наведених підстав просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 10533 грн матеріальної шкоди та 20 000 грн моральної шкоди.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та відшкодування шкоди.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що внаслідок залиття його квартири відповідачкою йому завдано матеріальної шкоди в розмірі 10533 грн, а також моральну шкоду, пошкодженням належного йому майна та погіршенням стану здоров`я через переживання, яку він оцінює в розмірі 20 000 грн.

В матеріалах справи наявні два акти залиття квартири від 09 серпня 2025 року та від 28 жовтня 2025 року, якими встановлено причини залиття його квартири, а також перелік пошкодженого майна внаслідок залиття.

Акт вручено відповідачці та зобов`язано її усунути причини залиття.

Висновки суду про те, що в актах не зазначено, що відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_3 , є помилковими, оскільки спростовуються самим актом.

Крім того, право власності відповідачки на вищезазначену квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Просить заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хочаповідомлялася судом апеляційної інстанції про дату, час та місце розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи без участі учасників справи, які в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять даних щодо обстеження квартири АДРЕСА_3 , відтак не встановлено, що саме внаслідок несправності сантехнічного обладнання в квартирі відповідачки відбулося залиття квартири позивача. Крім того, позивач не довів, що саме ОСОБА_3 є належним відповідачем у справі, оскільки відсутні докази, що саме вона є власником квартири АДРЕСА_3 .

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, зобов`язання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 449619481 від 28 жовтня 2025 року підтверджується, що власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 .

Згідно з актом від 09 серпня 2025 року про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складеним ОСББ «Галичани», в результаті проведеного обстеження виявлено у санвузлу на стику стелі та стін квартири АДРЕСА_1 сліди води, внаслідок залиття квартири з верхнього поверху, з квартири АДРЕСА_2 , власницею якої є ОСОБА_3 .

В акті від 09 серпня 2025 року зазначено, що причиною залиття, аварії, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), стала ржава руба на стояку, що призвела до залиття квартири АДРЕСА_4 , та зобов`язано власницю квартири АДРЕСА_2 усунути вищезазначені недоліки.

З актом ознайомлений ОСОБА_1 , що підтверджується його особистим підписом в акті від 09 серпня 2025 року, а мешканка квартири АДРЕСА_3 відмовилася від його отримання, про що зазначено в цьому акті.

Згідно з актом від 28 жовтня 2025 року, складеним ОСББ «Галичани», відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 з верхнього поверху, а саме, з квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_3 , внаслідок чого пошкоджено дзеркало, навісна тумбочка із ДСП розбухла і стала непридатною для використання.

Разом з тим, сам по собі акт є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди.

У вищезазначених актах відображена дата їх складання прізвище, ініціали та посада особи, що їх склала; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей ); висновок щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Згідно з видатковою накладною Ррз/ST-0015926 від 18 серпня 2025 року вартість дзеркала марки «Ніка» з підсвітлюванням становить 9470 грн, а вартість доставки 563 грн.

Відповідно до наявного в матеріалах справи кошторису повна вартість заміни дзеркала марки «Ніка» з підсвітлюванням, включаючи його доставку та монтаж, становить 10533 грн.

Отже, позивач надав докази на підтвердження факту заподіяння йому майнової шкоди та її розміру.

Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року справа № 643/19078/15-ц та від 23 вересня 2019 року у справі № 212/9077/15-ц.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача покладено обов`язок довести факт залиття та розмір завданої шкоди.

Однак, відповідачка, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на спростування свої вини у залитті квартири позивачки, хоча це є її процесуальним обов`язком.

При цьому, відповідачка не заявляла клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача.

Системний аналіз наявних у матеріалах справи доказів свідчить про те, що ОСОБА_3 допустила неналежне утримання сантехнічного обладнання у своїй квартирі, внаслідок чого стався витік води і була залита квартира позивача, чим йому спричинено збитки на суму 10533 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт залиття квартири позивача, причина залиття та розмір завданої йому матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його майна в сумі 10533 грн.

Звертаючись з позовними вимогами, ОСОБА_1 , крім вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, просив стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Спричинення моральної шкоди є оціночним поняттям, критерії якого побудовані на загально прийнятих уявленнях про негативні події, їх ступінь та наслідки, вплив на дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладання зусиль для його відновлення та супутні цьому переживання, а також з урахуванням вини заподіювача шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обгрунтовуючи моральну шкоду в тому числі і погіршенням стану здоров`я, позивач надав виписки з медичної карти № 3416 та № 3522, якими підтверджується, що з 07 листопада 2025 року по 16 листопада 2025 року та з 18 листопада 2025 року по 28 листопада 2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Моршинська міська лікарня» Моршинської міської ради з основним діагнозом хронічний холецистит.

Однак, саме захворювання та його хронічний характер не свідчать про те, що погіршення стану здоров`я позивача відбулося внаслідок залиття його квартири.

Оскільки ОСОБА_1 є особою поважного віку з інвалідністю другої групи загального захворювання, відчуває дискомфорт внаслідок неодноразового залиття його квартири з вини відповідачки, яка не усуває недоліків сантехнічного обладнання та відмовляється відшкодувати завдану йому шкоду, у зв`язку з чим він змушений самотужки усувати наслідки залиття своєї квартири, що порушило його нормальний уклад життя та побуту та вимагало додаткових зусиль для його організації, колегія суддів вважає, що неправомірною бездіяльністю відповідачки позивачу завдано моральної шкоди.

Зважаючи на характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок пошкодження належного йому майна, характеру немайнових втрат, завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 10 000 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в сумі 20000 гривень є дещо завищеними, належним чином не мотивованими, тому моральна шкода у такому розмірі не може бути стягнута.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10533 грн відшкодування майнової шкоди, спричиненої залиттям квартири, та 10000 грн моральної шкоди.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, з ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню 1854.05 грн судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та відшкодування шкодизадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 533 (десять тисяч п`ятсот тридцять три) гривень матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1854 (одну тисячу вісімсот п`ятдесят чотири) гривень 05 копійок судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Шандра М.М.