ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 363/808/20

провадження № 61-2913св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури (замінено на Вишгородську окружну прокуратуру) в інтересах держави в особі територіальної громади села Новосілки Вишгородського району Київської області,

відповідачі: Пірнівська сільська рада Вишгородського району Київської області, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом першого заступнику керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури (замінено на Вишгородську окружну прокуратуру) в інтересах держави в особі територіальної громади села Новосілки Вишгородського району Київської області до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року у складі судді Чіркова Г. Є. та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Верланова С. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі територіальної громади села Новосілки Вишгородського району Київської області звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконними та скасувати рішення Новосілківської сільської ради від 06 грудня 2018 року № 327-28-VІІ «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність»;

скасувати рішення державного реєстратора Новосілківської сільської ради Демидюк Ю. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 грудня 2018 року щодо державної реєстрації прав власності ОСОБА_1 , індексний номер 44538179, на земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :36:061:6001, для індивідуального садівництва;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі територіальної громади села Новосілки Вишгородського району Київської області земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :36:061:6001, для індивідуального садівництва, яка розташована в селі Новосілки Вишгородського району Київської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на те, що рішенням Новосілківської сільської ради від 06 грудня 2018 року № 327-28-VII затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером :36:061:6001, для індивідуального садівництва, в с. Новосілки Вишгородського району Київської області та передано у приватну власність ОСОБА_1 . Рішенням державного реєстратора Новосілківської сільської ради Демидюк Ю. М. від 11 грудня 2018 року, індексний номер 44538179, зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку.

Позивач уважає, що приймаючи оскаржуване рішення, Новосілківська сільська рада не виконала норми статей 19, 144 Конституції України, статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Вказує, що, за інформацією Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра від 28 травня 2019 року № 01-12/502, водний об`єкт, розташований поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :36:061:6001, - це затока річки Десна. Аналогічну за змістом інформацію 21 травня 2019 року (№ 705/01-12/979) надав Міжрегіональний офіс захисних масивів Дніпровських водосховищ.

Згідно зі статтею 79 ВК України річка Десна з її затоками, протоками та старицями належить до великих річок, а відповідно до статті 88 ВК України навколо великих річок і водосховищ встановлюється прибережна захисна смуга шириною 100 метрів.

За результатом аналізу схеми накладення спірної земельної ділянки, виготовленої Товариством з обмеженою відповідальність «Регіональний центр розвитку» (далі - ТОВ «Регіональний центр розвитку»), установлено, що вказана земельна ділянка повністю накладається на землі водного фонду, а саме на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Десна.

Отже, вказана земельна ділянка належить до земель водного фонду водного об`єкта загальнодержавного значення.

Чинне на час прийняття спірного рішення водне та земельне законодавство взагалі не передбачало можливості відведення земельних ділянок водного фонду, зайнятих прибережними захисними смугами природних водних об`єктів загальнодержавного значення, у приватну власність для будь-яких потреб, у тому числі і для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, Новосілківська сільська рада передала у приватну власність земельну ділянку водного фонду зі зміною її цільового призначення в межах прибережної захисної смуги водного об`єкта загальнодержавного значення - річки Десна, на землі - для садівництва, де заборонено розорювання земель, а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив, будівництво будь-яких споруд.

У зв`язку з цим прокурор просив позов задовольнити.

Вишгородський районний суд Київської області ухвалою від 04 листопада 2021 року залучив до участі у справі правонаступника Києво-Святошинської місцевої прокуратури - Вишгородську окружну прокуратуру. Замінив Новосілківську сільську раду Вишгородського району Київської області на її правонаступника - Пірнівську сільську раду Вишгородського району Київської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вишгородський районний суд Київської області рішенням від 09 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки спірна земельна ділянка з кадастровим номером :36:061:6001 віднесена до земель сільськогосподарського призначення і розташована поза межами земель водного фонду і прибережної захисної смуги р. Десна. Прибережна захисна смуга площею 5,1771 га в межах с. Новосілки, урочище Лужок Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, з кадастровим номером :36:060:0906 сформована як самостійний об`єкт цивільних прав в 2013 році з моменту присвоєння кадастрового номера, який є її спеціальним ідентифікатором, що здійснено за затвердженим у встановленому законом порядку відповідним проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У цьому випадку межі прибережної захисної смуги встановлено за окремим проектом землеустрою, розробленим і затвердженим в порядку, передбаченому Законом, а не за загальними нормативними положеннями, визначеними у частині другій статті 88 ВК України.

При наданні у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки в грудні 2018 року Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області правильно виходила з наявного на той час проекту землеустрою зі встановлення межі прибережної захисної смуги річки Десна, затвердженого у вересні 2013 року, а не з нормативних розмірів установлених статтею 88 ВК України.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 22 січня 2025 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишив без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У березні 2025 року заступник керівника Київської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22 травня 2020 року у справі № 469/1203/15-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 15 травня 2020 року у справі № 372/2180/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13, від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц та № 488/6200/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, від 20 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що прокурор надав належні, допустимі та достатні докази на підтвердження віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду. Зі змісту листа Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра від 28 травня 2019 року № 01-12/502 відомо, що водний об`єкт, розташований поряд зі спірною земельною ділянкою, є затокою річки Десна. Аналогічну за змістом інформацію 21 травня 2019 року надали Міжрегіональний офіс захисних масивів Дніпровських водосховищ та 21 березня 2019 року Центральна геофізична обсерваторія ім. Бориса Срезневського. За результатом аналізу схем накладення спірних земельних ділянок, виготовлених ТОВ «Регіональний центр розвитку», встановлено, що спірна земельна ділянка повністю накладається на землі водного фонду, а саме на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Десна.

Водночас, відмовляючи в задоволенні позову, суди безпідставно надали перевагу проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги каналу площею 5,171 га, урочище Лужок в с. Новосілки Вишгородського району Київської області, який суперечить вимогам законодавства та не може вважатися належним, допустимим і достатнім доказом. Зокрема, за вказаним проектом площа прибережної захисної смуги водного об`єкта, прилеглого до земельних ділянок, відведених у приватну власність громадян у 2017 році, становить 5,1771 га. Крім цього, зазначеним проектом землеустрою розмір прибережної захисної смуги водного об`єкта встановлено не шириною від урізу води (одиницею виміру відстані, як того вимагають положення статті 88 ВК України), а площею виміру в гектарах, що свідчить про грубе порушення вказаних вимог законодавства. Також проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги каналу площею 5,1771 га не погоджувався в порядку, встановленому статтею 123 ЗК України, уповноваженими на це державними органами. У вказаному проекті землеустрою немає висновку державної землевпорядної експертизи, що свідчить про її непроведення. Як на момент звернення до суду з позовом, так і на теперішній час у Державному земельному кадастрі не сформовано будь-якої земельної ділянки водного фонду з встановленою прибережною захисною смугою вздовж спірної земельної ділянки з кадастровим номером :36:061:6001.

У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коломієць І. О. подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки ці судові рішення є законними й обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

04 червня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 22 грудня 2017 року № 243-21-VІІ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0600 га для індивідуального садівництва в с. Новосілки Вишгородського району Київської області.

Рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 06 грудня 2018 року № 327-28-VІІ затверджено розроблений ТОВ «Перша земельна агенція» проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0600 га, кадастровий номер :36:061:6001, код КВЦПЗ 01.05, для індивідуального садівництва в с. Новосілки та безоплатно передано у власність ОСОБА_1 вказану земельну ділянку.

З довідки відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 14 вересня 2018 року № 32-10-0.25-1836/168-18 відомо, що земельна ділянка площею 0,0600 га, що передбачається для надання у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва в с. Новосілки, перебуває в розпорядженні Новосілківської сільської ради та перебуває за межами прибережної захисної смуги, проект якої затверджено рішенням Новосілківської сільської ради від 06 вересня 2013 року № 271-25-б «Про встановлення прибережної захисної смуги», склад угідь в межах земельних ділянок - сіножаті (графа 11).

Мале колективне багатопрофільне підприємство «Геоград» у 2013 році розробило проект щодо встановлення прибережної захисної смуги каналу площею 5,1771 га, урочище Лужок в с. Новосілки.

Рішенням 25-ї сесії 6-го скликання Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 06 вересня 2013 року № 271-25-VI про встановлення прибережної захисної смуги затверджено вищевказаний проект землеустрою.

Прибережна захисна смуга площею 5,1771 га у межах с. Новосілки, урочище Лужок Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області з кадастровим номером :36:060:0906 сформована як самостійний об`єкт цивільних прав в 2013 році з моменту присвоєння кадастрового номера, який є її спеціальним ідентифікатором, що здійснено за затвердженим у встановленому законом порядку відповідним проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а спірна земельна ділянка з кадастровим номером :36:061:6001 належить до земель індивідуального садівництва і розташована поза межами земель водного фонду і прибережної захисної смуги староріччя річки Десна.

Зі змісту листа Міжрегіонального офісу захисних масивів Дніпровських водосховищ Державного агентства водних ресурсів України від 21 травня 2019 року № 70Б/01-12/979 відомо, що офіс не має повноважень визначення статусу водних об`єктів. Згідно із загальнодоступними картографічними матеріалами водний об`єкт поряд з вказаними у зверненні земельними ділянками належить до заплави річки Десна. Площа водозбору річки Десна 88900 тис. кв. км, довжина 1130 км. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Також повідомлено, що офіс користується загальнодоступними картографічними матеріалами і не має повноважень визначати місце розташування земельних ділянок і їх нанесення.

Відповідно до інформації Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 28 травня 2019 року № 01-12/502 спірна земельна ділянка знаходиться неподалік затоки річки Десна, яка утворилась внаслідок зміни основного русла. Десна є великою річкою з нормативною шириною прибережної захисної смуги 100 м. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Зазначено, що прибережна захисна смуга не була відведена на підставі розроблення окремого проекту землеустрою. Згідно з картографічними матеріалами на електронних носіях уздовж берегів затоки існує берегоукріплення.

З листа Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра від 01 лютого 2022 року № 01-12/145 відомо, що відповідно до Публічної кадастрової карти України земельна ділянка з кадастровим номером :36:061:6001 знаходиться в межах 100-метрової нормативної прибережної захисної смуги староріччя річки Десна.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).

Отже, до земель водного фонду України належать землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).

Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Крім того, згідно з частинами другою, шостою статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів -25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони.

Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України). Отже, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Результат аналізу аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення.

Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) (пункт 53), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) (пункт 63.2).

Відповідно, у разі існування затвердженого проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги з ухваленням відповідного рішення компетентним органом слід виходити з меж захисної смуги, встановлених відповідними документами та рішеннями.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що прибережна захисна смуга площею 5,1771 га у межах с. Новосілки, урочище «Лужок» Новосілківської сільської ради, з кадастровим номером :36:060:0906 сформована як самостійний об`єкт цивільних прав в 2013 році з моменту присвоєння кадастрового номера, який є її спеціальним ідентифікатором, що здійснено за затвердженим у встановленому законом порядку відповідним проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а спірна земельна ділянка з кадастровим номером :36:061:6001 належить до земель сільськогосподарського призначення (цільове призначення - для індивідуального садівництва)і розташована поза межами земель водного фонду та прибережної захисної смуги староріччя річки Десна, місцевий суд, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову прокурора через його недоведеність.

Доводи касаційної скарги про ненадання судами правової оцінки тому, що нормами статті 88 ВК України визначено нормативну відстань прибережних захисних смуг, у спірному випадку це 100 м, а спірна земельна ділянка розміщена на меншій відстані від урізу води, тому її передання у приватну власність є незаконним, а також оскільки фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, то проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не має вирішального значення для визначення розміщення та віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду, є безпідставними, адже позовні вимоги прокурора не доведені, що є його процесуальним обов`язком.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що у цьому випадку межі прибережної захисної смуги встановлено за окремим проектом землеустрою, розробленим і затвердженим у порядку, передбаченому законом, а не за загальними нормативними положеннями, передбаченими частиною другою статті 88 ВК України.

Доводи касаційної скарги про недоведеність факту існування затвердженої прибережної захисної смуги, оскільки земельна ділянка :36:060:0906 не внесена до Державного земельного кадастру, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, і за наслідком повного та всебічного встановлення обставин справи, дослідження й надання оцінки доказам у справі суд зробив висновок про те, що відповідачка надала достатні, належні, допустимі докази про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :36:060:0906 насправді існує, сформована згідно зі статтею 79-1 ЗК України, встановлена за розробленим і затвердженим у передбаченому законом порядку проектом землеустрою, що є підставою для її реєстрації та внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру у порядку статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Сам тільки факт того, що у Державному земельному кадастрі немає відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :36:060:0906, вказаних вище обставин спростовувати не може, а тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з тим, що ця земельна ділянка існує.

З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами попередніх інстанцій, оскаржувані судові рішення не суперечать правовому висновку, який зазначений в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов