ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________
Провадження №2/756/1488/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Диба О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис №4678, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла за кредитним договором №9 від 19.08.2008 з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між ТОВ «Простофінанс» правонаступником якого є відповідач у розмірі 75566,12 грн., на підставі якого 05.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.

Позивач вважає вказаний виконавчий напис вчиненим з грубим порушенням встановленої чинним законодавством процедури його вчинення та на підставі неправомірних вимог, за відсутності документів, що підтверджують безспірність вимог. Окрім того, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.11.2011 з позивача на користь первісного кредитора ТОВ «Простофінанс» зазначена заборгованість вже була стягнута.

На підставі викладеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 21.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №4678.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу судом направлялась ухвала про відкриття провадження у справі, яка була доставлена до електронного кабінету відповідача 08.10.2025, а позовна заява з додатками, направлена позивачем, була доставлена до електронного кабінету користувача ЄСІТС 18.09.2025. Представник відповідача звертався до суду із заявою у якій просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем було надано до суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності у якій зазначив, що строк позовної давності про визнання виконавчого напису №4678 від 21.10.2020 не сплив, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенні у повному обсязі.

Приватному нотаріусу Личуку Т.В. судом 21.10.2025 направлялась ухвала про відкриття провадження у справі, що підтверджується супровідним листом наявним у матеріалах справи, однак, кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а позовна заява з додатками, направлена позивачем, була доставлена до електронного кабінету користувача ЄСІТС 29.09.2025.

Приватному виконавцю Лужинецькому П.В. судом 21.10.2025 направлялась ухвала про відкриття провадження у справі, яка відповідно до трекінгу поштового відправлення, була вручена за довіреністю 27.10.2025, а позовна заява з додатками позивачем направлялась виконавцю поштовим зв`язком 29.09.2025.

Станом на 11.02.2026 будь-яких інших заяв щодо предмету спору на адресу суду не надходило.

За наявності відомостей про направлення відповідачу та третім особам позовних матеріалів, а також за відсутності відзиву на позовну заяву та заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами без повідомлення (виклику) учасників.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.11.2011 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Простофінанс» заборгованості за договором №9 від 19.08.2008 у розмірі 24052,94 грн.

В ході розгляду вказаної справи, судом було встановлено, що 19.08.2008 між ОСОБА_1 та ТОВ «Простофінанс» було укладено кредитний договір №9, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 75900 грн.

Судом встановлено, що 21.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис №4678, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла за кредитним договором №9 від 19.08.2008 з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між ТОВ «Простофінанс» правонаступником якого є відповідач у розмірі 75566,12 грн. за період з 01.07.2017 по 01.07.2020, яка складається з: 24052,94 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 49651,12 грн. - прострочена заборгованість за відсотками та комісією, 362,06 грн. - строкова заборгованість за відсотками та комісією, 1500 грн. - плата, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису.

При цьому, з вищевказаного виконавчого напису убачається, що його вчинено у безспірному порядку так, як строк платежу по кредитному договору настав, а боржником допущено прострочення платежів, та правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Простофінанс» за вказаним кредитним договором є ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012. При вчиненні нотаріальної дії нотаріус керувався статтею 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

05.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. на підставі виконавчого напису №4678 від 21.10.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 75566,12 грн.

Окрім того, постановами приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. від 05.01.2021,12.05.2023 та 02.01.2024 накладено арешт на кошти ОСОБА_1 .

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі.

Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку.

Тобто під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Правила про позовну давність передбачають право на позов у матеріальному сенсі. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право у примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з статтею 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме: забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно пунктів 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, з матеріалів справи убачається, що 18.09.2025 позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Як встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 на усій території України з 12.03.2020 запроваджено карантин, який скасовано 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023.

Згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Водночас, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан, дію якого на момент розгляду справи не припинено.

Згідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Законом України «Про внесення змін до ЦК України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023, який набрав чинності 30.01.2024, внесено зміни до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Вказана норма ЦК України втратила свою силу у вересні 2025 року.

Таким чином, твердження сторони відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності стосовно заявлених вимог не узгоджується з нормами чинного законодавства.

За таких обставин позовні вимоги про визнання вищезазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 206, 263-265, 279, 280, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (Код , місцезнаходження: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21), треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович (м. Івано-Франківськ, вул. Донцова, буд. 13/42), приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович (м. Житомир, бульв. Новий, буд. 5, оф. 2.8) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 21.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за №4678.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (Код , місцезнаходження: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 11.02.2026.

Суддя: Олексій ДИБА