печерський районний суд міста києва
пр. № 2-з-41/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Литвинової І. В.

за участю секретаря судового засідання Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Бухуна Юрія Володимировича про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

УСТАНОВИВ:

27 лютого 2026 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано 03 березня 2026 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Заявник просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0); земельну ділянку площею 0,0797 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером: :82:312:0040 за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000): земельну ділянку із кадастровим номером :82:312:0031 площею 0,06 га «для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва» за адресою АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що за час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули у власність таке майно, яке залишалося у їхній спільній сумісній власності на час припинення шлюбних відносин та не було розподілене ними за взаємною згодою.

Заявник вважає, що забезпечення позову у спосіб накладення арешту на спірні земельні ділянки до вирішення спору про поділ майна подружжя є необхідним з огляду на нічим не обмежене право відповідачки ОСОБА_2 в будь-який момент розпорядитися майном, титульним власником якого вона є.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що стороною заявника не надано суду доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову - реалізація чи підготовчі дії до реалізації.

Крім того, заява не містить обґрунтування, підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів заявника, відтак заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Бухуна Юрія Володимировича про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова