"04" березня 2026 р. Справа № 363/6156/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04 березня 2026 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Дрозд В.С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ТОВ «Бізнес Позика» (адреса місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411; ) до ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 06.06.2024 року ТОВ «Бізнес Позика» було направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту на умовах, визначених офертою. У цей же день ОСОБА_1 прийняв (акцептував) оферту щодо укладення договору № 493046-КС-006 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Для підписання договору ТОВ «Бізнес Позика» з використанням власної інформаційно-телекомунікаційної системи було направлено на мобільний номер ОСОБА_1 одноразовий ідентифікатор UA-6727, який ОСОБА_1 було введено.

Таким чином, 06.06.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено договір № 493046-КС-006 про надання кредиту, який був підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «Бізнес Позика» надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24 000 грн. 00 коп. на засадах строковості, поворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 .

У свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним, а також сплати комісії не виконав у повному обсязі, здійснивши лише часткову сплату процентів та комісії, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 86 592 грн. 66 коп., яка складається з: 24 000 грн. 00 коп. (заборгованість за тілом кредиту); 58 992 грн. 66 коп. (заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом); 3 600 грн. 00 коп. (заборгованість зі сплати комісії).

З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «Бізнес Позика» просило позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 26.11.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи, задоволено клопотання ТОВ «Бізнес Позика» про витребування доказів з АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. У позовній заяві представником позивача висловлено клопотання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача будь-яких інших заяв, клопотань не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань ОСОБА_1 повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його офіційно зареєстрованою адресою проживання, шляхом направлення SMS-повідомлення про виклик до суду на його номер мобільного телефону, вказаний у матеріалах позовної заяви. Як було встановлено судом за результатами перевірки, копію ухвали суду від 26.11.2025 року та судові повістки про виклик на судові засідання 18.12.2025 року, 02.02.2026 року та 04.03.2026 року, що направлялася судом на ім`я ОСОБА_1 , за зареєстрованою адресою проживання були повернуті у зв`язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду.

У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Таким чином, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Судом встановлено, що 06.06.2024 року ТОВ «Бізнес Позика» з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи в особистий кабінет Мельничука В.В. було направлено пропозицію (оферту) укласти договір № 493046-КС-006 про надання кредиту (а.с. 22 - 26).

У той же день, 06.06.2024 року, ОСОБА_1 з використанням особистого кабінету в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» було надано повний та безумовний акцепт оферти щодо укладення договору № 493046-КС-006 про надання кредиту (а.с. 27 - 31).

Таким чином, шляхом обміну електронними повідомленнями в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 493046-КС-006 про надання кредиту, єдині та узгоджені умови якого викладено у формі єдиного документа (а.с. 17-21).

Як вбачається з аналізу договору № 493046-КС-006 про надання кредиту від 06.06.2024 року (а.с. 17-21), останній підписаний з боку ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису UA-6727.

Відповідно до п. 1 кредитного договору № 493046-КС-006 від 06.06.2024 року (а.с.17), ТОВ «Бізнес Позика» взяло на себе зобов`язання щодо надання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 24 000 грн. 00 коп. на засадах строковості, поворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором та Правилами надання споживчих кредитів.

Відповідно до п. 2 кредитного договору № 493046-КС-006 від 06.06.2024 року (а.с. 17) тіло наданого кредиту визначено у розмірі 24 000 грн. 00 коп.; процентну ставку визначено двох видів у фіксованому розмірі стандартна 1,5 % в день, та знижена 1,15012809% в день. Положеннями договору передбачено обов`язок ОСОБА_1 одноразової сплати комісії за надання кредиту у розмірі 3 600 грн. 00 коп. Строк кредитування становить 24 тижнів з кінцевим терміном повернення 21.11.2024 року.

Аналіз змісту укладеного кредитного договору дає можливість зробити висновок, що в ньому викладено відомості щодо реальної загальної вартості наданого кредиту, реального розміру витрат за наданим кредитом, реальної річної процентної ставки, а також викладено графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів та комісії за надання кредиту.

Крім того, невід`ємним додатком до укладеного договору є паспорт споживчого кредиту (а.с. 14-16), в якому міститься вичерпна інформація щодо вартості кредиту, витрат за кредитом, розміру реальної відсоткової ставки, розміру комісії, а також інформація щодо порядку та строків повернення кредиту і виконання інших зобов`язань за договором.

На основі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що 06.06.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 493046-КС-006, за яким ОСОБА_1 , діючи добровільно, будучи повністю обізнаним з усіма умовами кредитування та істотними умовами кредитного договору, отримавши всю інформацію, що передбачена ЗУ «Про споживче кредитування», взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії на умовах, що були встановлені судом вище.

З анкети клієнта ОСОБА_1 (а.с. 34) судом встановлено, що як платіжний засіб отримання кредитних коштів ОСОБА_1 було вказано номер банківської картки НОМЕР_1 .

З інформаційної довідки оператора платіжної системи TACКОМБАНК від 06.06.2024 року (а.с. 35) судом встановлено, що 06.06.2024 року ТОВ «Бізнес Позика» здійснило переказ грошових коштів у розмірі 24 000 грн. 00 коп. на банківську картку НОМЕР_1 . Призначенням вказаного грошового переказу вказується надання ОСОБА_1 коштів відповідно до кредитного договору № 493046-КС-006 від 06.06.2024 року.

За клопотанням ТОВ «Бізнес Позика», судом ухвалою від 26.11.2025 року було витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» відомості щодо належності вказаної банківської картки та руху коштів по ній за період з 06.06.2024 року по 21.11.2024 року.

18.02.2026 року до суду надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк» від 07.02.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260205/46946-БТ, з якого вбачається, що картка НОМЕР_1 відкрита на ім`я відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). У свою чергу, до вказаного листа додано виписку з банківської картки.

Аналіз змісту виписки руху коштів по банківській картці НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , дає можливість встановити, що 06.06.2024 року ОСОБА_1 дійсно було отримано грошові кошти у розмірі 24 000 грн. 00 коп. від ТОВ «Бізнес Позика».

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «Бізнес Позика» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором № 493046-КС-006 від 06.06.2024 року, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму грошових коштів у формі кредиту.

Крім того, аналіз розрахунку заборгованості за кредитним договором № 493046-КС-006 від 06.06.2024 року (а.с. 10-12) дає можливість зробити висновок, що ОСОБА_1 своє зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії не виконав у повному обсязі, допустивши прострочення з повернення та сплати грошових коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 493046-КС-006 від 06.06.2024 року (а.с. 10-12), довідки про стан заборгованості (а.с. 13) вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 86 592 грн. 66 коп., яка складається з: 24 000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 58 992 грн. 66 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом; 3 600 грн. 00 коп. - заборгованість зі сплати комісії.

Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).

Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).

Зважаючи на умови кредитування, визначені в договорі про надання кредиту, паспорті споживчого кредиту, зважаючи на розмір встановленої фіксованої процентної ставки та порядку розрахунку процентів за користування кредиту на залишок існуючої заборгованості, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору з ОСОБА_1 , доведено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання шляхом здійснення його виконання не у повному обсязі, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 86 592 грн. 66 коп.

На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (2 422 грн. 40 коп.).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 526, 610, 612, 626, 1046-1056-1, 1077, 1079 ЦК України, ст. 12, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов ТОВ «Бізнес Позика» (адреса місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411; ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Бізнес Позика» (адреса місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411; ) суму заборгованості за договором № 493046-КС-006 про надання кредиту від 06.06.2024 року у загальному розмірі 86 592 (вісімдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні) гривні 66 копійок, яка складається з: 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 58 992 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 66 копійок - заборгованість за відсотками, 3 600 (три тисячі шістсот) гривень 00 копійок - заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Бізнес Позика» (адреса місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411; ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач:

ТОВ «Бізнес Позика» (адреса місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411; ).

Відповідач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас