Справа № 490/8273/25
н/п 2-з/490/56/2026
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представниці позивачки ОСОБА_1 - адвоката Шумілової Н.І. про витребування доказів у справі №490/8273/25 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та АТ «Дельта Банк» про визнання іпотеки припиненою та скасування державної реєстрації іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2026 року представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокат Шумілова Н.І. звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з заявою про забезпечення доказів.

Заявниця просить суд витребувати:

у Національного Банку України (, 01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9) належним чином засвідчену копію договору купівлі продажу прав вимог від 20.05.2013р., укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., реєстровий №1134, з додатками, згідно з яким ВАТ «Кредитпромбанк» було продано ПАТ «Дельта банк» права вимоги за кредитним договором №14/1/06-Z від 08.11.2006р., укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а також відступлено права вимоги за іпотечним договором, реєстровий №3440, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., згідно з яким в іпотеку ОСОБА_1 Банку передано однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; відомості та інформацію: чи є заборгованість за кредитним договором №14/1/06-Z від 08.11.2006р., укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є АТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), та чи є вказаний кредит сплаченим (погашеним), в якому розмірі та коли (зазначити дату закриття кредитної угоди) і у зв`язку із чим.

В обгрунтування вимог, в заяві зазначено, що упровадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа №490/8273/25 за позовом ОСОБА_1 (далі Позивач або ОСОБА_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та АТ «Дельта Банк» про визнання іпотеки припиненою та скасування державної реєстрації іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна. 24.02.2026р. на виконання вимог ухвали суду від 02.02.2026р. про витребування доказів, представник відповідачів подав заяву, за змістом якої повідомив, що АТ «ДЕЛЬТА БАНК» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання всі наявні документи Банку по 29.06.2023 включно, а також довідковий апарат до них. Про приймання-передавання документів на зберігання до архіву Національного банку України складено відповідні акти. Відтак, повідомили суд про те, що у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює безпосереднє виведення АТ «Дельта банк» з ринку, відсутні первинні документи Банку за вищезазначений період, зокрема, щодо кредитного портфелю АТ «Дельта Банк».

За змістом інформаційної довідки, реєстрація АТ «Дельта Банк» іпотекодержателем та обтяжувачем спірної квартири відбулась на підставі спірного іпотечного договору та договору купівлі продажу прав вимоги, серія та номер: 1134, виданий 20.05.2013р., видавник: Приватний нотаріус КМНО Шевченко Д.Г.

Враховуючи викладене та те, що обтяжувачем та іпотекодержателем за спірним договором іпотеки за відомостями ДРРПНМ є саме АТ «Дельта банк», у якого відсутні відомості та докази, що мають суттєве значення для розгляду справи, та керуючись ст. 43, 49, 116 ЦПК України, заявниця просить постановити ухвалу про витребування відповідних доказів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

27.02.2026 року матеріали справи було передано на розгляд судді.

Ухвалою судді від 27.02.2026 року заяву про забезпечення доказів було прийнято до розгляду та призначено судове засідання з розгляду заяви.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, проте з урахуванням положень частини третьої статті 118 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду поданої заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Згідно із вимог п.п. 4,5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Системний аналіз норм статей 116 та 117 ЦПК України дає підстави вважати, що необхідність забезпечення доказів виникає, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній 26.11.2019 у справі №401/1824/17.

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку статей 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до статті 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Більш того, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті 116-119 ЦПК України) та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Крім того, на переконання суду, під час розгляду заяви про забезпечення доказів шляхом їх витребування мають бути наявні підстави вважати, що відповідні документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи з метою дієвості такого заходу, оскільки ухвала про забезпечення доказів шляхом їх витребування є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч. 11 ст. 118 ЦПК України).

Так, Верховний Суд у своїй ухвалі від 02 травня 2019 року у справі №Зд/9901/2/19 зазначив, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах.

Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №901/845/18, у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/385/19 та в ухвалі Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі №758/1792/24.

Так, в обгрунтування необхідності забезпечення доказів в заяві зазначено про те, що АТ «ДЕЛЬТА БАНК» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання всі наявні документи Банку по 29.06.2023 включно, а також довідковий апарат до них. Про приймання-передавання документів на зберігання до архіву Національного банку України складено відповідні акти. Відтак, повідомили суд про те, що у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює безпосереднє виведення АТ «Дельта банк» з ринку, відсутні первинні документи Банку за вищезазначений період, зокрема, щодо кредитного портфелю АТ «Дельта Банк». За змістом інформаційної довідки, реєстрація АТ «Дельта Банк» іпотекодержателем та обтяжувачем спірної квартири відбулась на підставі спірного іпотечного договору та договору купівлі продажу прав вимоги, серія та номер: 1134, виданий 20.05.2013р., видавник: Приватний нотаріус КМНО Шевченко Д.Г. Отже, обтяжувачем та іпотекодержателем за спірним договором іпотеки за відомостями ДРРПНМ є саме АТ «Дельта банк», у якого відсутні відомості та докази, які мають суттєве значення для розгляду справи.

Суд зазначає, що заява про забезпечення доказів не містить обґрунтування наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази, про забезпечення яких порушує питання заявниця можуть бути втрачені або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Суд наголошує, що сама по собі необхідність витребування документів, які особа не може отримати, не є достатньою підставою для забезпечення доказів шляхом їх витребування.

Таким чином, надавши оцінку заяві про забезпечення доказів з урахуванням викладених у ній обставин, суд дійшов висновку, що заява не відповідає критеріям, визначеним у ч.1 ст. 116 ЦПК України, оскільки не містить обґрунтування наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази, про забезпечення яких порушує питання заявник, можуть бути втрачені або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим, при цьому самі по собі доводи заявника про те, що означені докази необхідні для з`ясування обставин справи та заявниця не може їх отримати, не є підставою для забезпечення доказів у порядку, визначеному ст. 116 ЦПК України, а тому суд вважає, що у задоволенні заяви представниці позивачки ОСОБА_1 - адвоката Шумілової Н.І. про витребування доказів у справі №490/8273/25 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та АТ «Дельта Банк» про визнання іпотеки припиненою та скасування державної реєстрації іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна, слід відмовити.

Керуючись статтями 116, 117, 118, 260, 261, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представниці позивачки ОСОБА_1 - адвоката Шумілової Н.І. про витребування доказів у справі №490/8273/25 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та АТ «Дельта Банк» про визнання іпотеки припиненою та скасування державної реєстрації іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна, відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 261 ЦПК України та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Саламатін