Номер провадження: 22-з/813/169/26
Справа № 947/4699/24
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

розглянув заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Білдінг Україна» про захист прав споживачів,-

у с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» (далі ТОВ «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА»).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року, ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 05 червня 2025 року апеляційні провадження за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року та ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року закрито.

Постановою Верховного Суду від 28 січня 2026 року касаційні скарги ОСОБА_1 - задоволено.

Ухвали Одеського апеляційного суду від 05 червня 2025 року про закриття апеляційних проваджень у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року та на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року скасовано, справу у вищезгаданій частині направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя: Кострицького В.В., судді учасники колегії: Назарова М.В., Лозко Ю.П..

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 23.02.2026 справу призначено до апеляційного розгляду.

27 лютого 2026 року надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» пройти процедуру верифікації відомостей про укладений Договір № Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 р. та здійснити державну реєстрацію права інвестора на об`єкт житлової нерухомості (Апартаменти АДРЕСА_1 ).

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, передачі, зміни правового статусу спірного об`єкту нерухомості, що є предметом спору Апартаментів №68 (будівельний номер АДРЕСА_2 .

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в розмірі суми стягнення (позовних вимог) 721 822,31 грн., які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» крім коштів, що містяться на рахунках накладення та /або звернення стягнення на які заборонено законом.

Зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду щодо проходження процедури верифікації відомостей про укладений Договір № Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 р. та здійснення державної реєстрації права інвестора на об`єкт житлової нерухомості (Апартаменти АДРЕСА_1 ).

В обґрунтування даної заяви, посилається на наявність реального спору та обґрунтованість вимог.

Матеріалами справи підтверджується повна сплата позивачем 100% вартості договору, відсутність передачі майнових прав та необхідних документів, користування відповідачем грошовими коштами позивача, наявність спору щодо нібито одностороннього розірвання договору.

Обставини повної оплати встановлені постановами Одеського апеляційного суду від 01.07.2024 року, які набрали законної сили та мають преюдиціальне значення.

Також зазначає, що є очевидна загроза утруднення виконання рішення.

Позов містить як вимоги немайнового характеру (примусове виконання обов`язку в натурі), так і значні грошові вимоги. Сума заявлених до стягнення коштів (проценти за користування чужими коштами, інфляційні втрати, 3% річних, неустойка, моральна шкода) є істотною та продовжує зростати у зв`язку з триваючим користуванням відповідачем чужими грошовими коштами.

Відповідач не вчинив дій щодо добровільного врегулювання спору, заперечує існування договору шляхом посилання на нібито одностороннє розірвання, продовжує утримувати кошти та об`єкт нерухомості.

За таких обставин існує реальна, а не гіпотетична загроза відчуження спірного об`єкта, зміни його правового статусу, створення додаткових перешкод для виконання рішення, ускладнення стягнення грошових сум.

Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ситуації, коли навіть у разі задоволення позову виконання рішення стане істотно ускладненим або фактично неможливим.

Запропоновані заходи (накладення арешту на спірний об`єкт нерухомості, заборона його відчуження та вчинення реєстраційних дій) безпосередньо пов`язані з предметом спору та є співмірними заявленим вимогам.

Такі заходи не вирішують спір по суті, не позбавляють відповідача права користування, лише тимчасово обмежують можливість розпорядження та спрямовані на збереження предмета спору.

Негативні наслідки від їх застосування є мінімальними у порівнянні з ризиком втрати ефективності судового захисту у разі їх невжиття.

Вжиття таких заходів є необхідним, обґрунтованим, співмірним та спрямованим на гарантування реальності та ефективності майбутнього судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, які беруть участь у справі.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист (поновлення) порушених чи оспорюваних прав (інтересів) позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини»).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/18739/16, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20).

Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду тощо.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії тощо.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статей 149151 ЦПК України забезпечення позову допускається лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача.

Доводи заявника зводяться переважно до обґрунтування позовних вимог по суті спору, посилань на нікчемність окремих умов договору, аналізу недобросовісної поведінки відповідача та наведення правових позицій щодо ефективного способу захисту.

Разом з тим заявником не наведено жодних належних та допустимих доказів існування реальної, об`єктивної та безпосередньої загрози відчуження спірного майна, знищення предмета спору або вчинення відповідачем дій, які унеможливлять виконання можливого рішення суду.

Саме по собі тривале невиконання договірних зобов`язань, наявність спору між сторонами, незгода з правовою позицією відповідача, посилання на нікчемність правочину не є автоматичною підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Заявлені вимоги фактично спрямовані на примушення відповідача виконати спірне зобов`язання, яке становить предмет розгляду у даній справі. Їх задоволення призвело б до виникнення у позивача зареєстрованого речового права, реалізації спірного договору, створення нових правовідносин між сторонами.

Тобто застосування таких заходів означало б дострокове задоволення позову та фактичне вирішення спору по суті до ухвалення рішення.

Судова практика послідовно виходить із того, що забезпечення позову не може змінювати правовий статус об`єкта спору або створювати незворотні юридичні наслідки.

Отже, зазначені вимоги суперечать правовій природі інституту забезпечення позову та такий вид забезпечення позову не передбачений нормами ЦПК України.

Також колегія суддів зазначає, що ЦПК України не передбачає можливості покладення на сторону обов`язку звітувати перед судом про виконання рішення в межах забезпечення позову, контроль за виконанням судових рішень здійснюється у порядку, визначеному законодавством про виконавче провадження.

Таким чином, вимога про подання звіту є такою, що не ґрунтується на положеннях процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції враховує, що позовні вимоги є комплексними та містять як майнові, так і немайнові вимоги. Накладення арешту на грошові кошти є передбаченим законом видом забезпечення позову, однак його застосування можливе лише за умови доведеності реального ризику невиконання рішення суду.

Заявником не надано доказів того, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на приховування або відчуження активів, існує загроза неплатоспроможності, фінансовий стан відповідача свідчить про реальний ризик невиконання рішення. Саме по собі пред`явлення позову на значну суму або тривале невиконання договірних зобов`язань не є достатньою підставою для накладення арешту на кошти.

За відсутності доказів реальної загрози невиконання рішення накладення арешту на всю суму позову створювало б надмірне обмеження господарської діяльності відповідача та порушувало б принцип співмірності.

Також колегія суддів зазначає, що забезпечення позову шляхом заборони будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, передачі, зміни правового статусу спірного об`єкту нерухомості, що є предметом спору може бути застосований як захід забезпечення позову у випадку, якщо існує реальна загроза його відчуження або іншим чином зміни правового статусу, що може унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим заявником не надано доказів того, що відповідач здійснює підготовчі дії щодо відчуження спірного об`єкта, укладає договори з третіми особами, вчиняє дії, спрямовані на зміну правового статусу нерухомості.

З огляду на відсутність доказів реальної та безпосередньої загрози відчуження майна, накладення фактично арешту на нерухомість у даному випадку ґрунтувалося б виключно на припущеннях.

Відповідно до практики Верховного Суду забезпечення позову не може застосовуватися автоматично лише з підстави існування спору.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заявником не доведено наявності достатньо обґрунтованого припущення про істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду, доводи заяви переважно стосуються обґрунтування позову по суті, що не є предметом розгляду при вирішенні питання про забезпечення позову, застосування заходів забезпечення позову у даному випадку не відповідає критеріям необхідності та співмірності.

У зв`язку з цим підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150 ч. 1 п. 6, 365 ч. 1 п. 7 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Білдінг Україна» про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко