Справа № 2-478/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

за участю:

представника скаржника Васюти К.С.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

представника відділу державної виконавчої служби Збітнєвої К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення, дію та бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» Васюта К.С. звернулась до суду із зазначеною скаргою, в якій просить суд поновити строк на звернення до суду з даною скаргою, визнати неправомірними дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Збітнєвої К.С. по винесенню 07 серпня 2025 року постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №28373678 по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №2-478/10, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, скасувати вказану постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №28373678 від 07.08.2025 року, зобов`язати державного виконавця поновити виконавче провадження ВП №28373678 по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №2-478/10, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно боржника ОСОБА_2 та зобов`язати Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) врахувати залишок заборгованості за рішенням суду по справі №2-478/10 у розмірі 37916,88 доларів США, пеня у сумі 32291 грн. 24 коп. станом на 11 вересня 2025 року та здійснювати виконавчі дії з урахуванням вказаної суми заборгованості.

В обґрунтування скарги зазначено, що 19 листопада 2010 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі №2-478/10, яким задоволено позовні вимоги АТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором №5708С5 від 18.01.2008 року в сумі 562 780 грн. 62 коп., стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором №5708С23 від 28.05.2008 року в сумі 492 790 грн. 32 коп. та стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь банку судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.05.2011 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_5 та задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2010 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитним договором №5708С23 від 28.05.2008 року в сумі 492 790 грн. 32 коп. скасовано, в іншій частині рішення залишено без змін. 10 серпня 2011 року відносно боржника ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження ВП №28373678 з виконання виконавчого листа №2-478/10, виданого 22 липня 2011 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №2-478/10, про стягнення боргу у розмірі 494520 грн. 32 коп. 25 вересня 2025 року представник банку під час перевірки виконавчого провадження за допомогою АСВП встановив, що державний виконавець 07 серпня 2025 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та посилаючись на виконання рішення суду у повному обсязі, хоча, як зазначає заявник, станом на дату подання цієї скарги ще наявна заборгованість, що становить 37916,88 доларів США, пеня у розмірі 32291 грн. 24 коп. Вважає, що стягнення мало відбуватися в іноземній валюті, а виконавець порушив порядок стягнення, що спричинило збитки через курсову різницю, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даною скаргою.

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги скарги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених у скарзі та зазначала, що зазначення у судовому рішенні суми стягнення в національній валюті є опискою та в разі задоволення цієї скарги банк буде звертатись із заявою щодо її виправлення.

Представник Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог скарги з підстав, викладених у відзиві на скаргу та додаткових поясненнях.

Так, матеріали справи містять наданий державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відзив на скаргу, а також додаткові пояснення до нього, згідно з якими на виконанні у Саксаганському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 10 серпня 2011 року по 07 серпня 2025 року перебувало виконавче провадження №28373678 з примусового виконання виконавчого листа №2-478/10, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» боргу в сумі 492790 грн. 32 коп., судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1700 грн. та витрат на ІТЗ розгляду справи в сумі 30 грн., а всього: 494520 грн. 32 коп. Виконавчий лист надійшов на виконання до відділу ДВС за заявою стягувача, відповідно до якої сума до стягнення з боржника вказана згідно вищевказаного виконавчого документа як 494520 грн. 32 коп. Так, державним виконавцем керуючись ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача 10 серпня 2011 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП №28373678. За період знаходження вищевказаного виконавчого документа на виконанні, боржником на користь стягувача було сплачено заборгованість у розмірі 79470 грн. 31 коп. Керуючись п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» 07 серпня 2025 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, так як борг, враховуючи кошти, які були стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь стягувача було сплачено у повному обсязі. Так, у своїй скарзі представник банку на свій лад трактує перерахунок суми боргу по виконавчому документу посилаючись на те, що заборгованість виникла з підстави не виконання боржником кредитного договору №5708С23 від 28.05.2008 року, за яким станом на 18 липня 2025 року у АТ «Укрексімбанк» обліковується заборгованість у розмірі 37916,88 дол. США, пеня у сумі 32291,24 грн., однак у рішенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2010 року по справі №2-478/10 зазначено, зокрема, стягнути солідарно з боржників на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №5708С23 від 28.05.2008 року саме в сумі 492790 грн. 32 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 30 грн., а всього 494520 грн. 32 коп., що також узгоджується із сумою зазначеною у виконавчому листі №2-478/10 та заяві стягувача про прийняття виконавчого документа на примусове виконання до відділу ДВС. Таким чином, державним виконавцем всі заходи з примусового виконання виконавчого документа були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства та, окрім того, а ні постанова про відкриття виконавчого провадження, де чітко зазначена сума стягнення, а ні будь-яка інша постанова державного виконавця по виконавчому провадженню №28373678 сторонами в установлений Законом строк та порядку не оскаржені та є чинними.

Представник боржника у судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги з підстав, які зазначались і державним виконавцем.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, 19 листопада 2010 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі №2-478/10, яким задоволено позовні вимоги АТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором №5708С5 від 18.01.2008 року в сумі 562 780 грн. 62 коп., стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором №5708С23 від 28.05.2008 року в сумі 492 790 грн. 32 коп. та стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь банку судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.05.2011 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_5 та задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2010 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитним договором №5708С23 від 28.05.2008 року в сумі 492 790 грн. 32 коп. скасовано, в іншій частині рішення залишено без змін.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується її учасниками, 10 серпня 2011 року відносно боржника ОСОБА_2 Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП №28373678 з виконання виконавчого листа №2-478/10, виданого 22 липня 2011 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №2-478/10, про солідарне стягнення зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості в сумі 492 790 грн. 32 коп., витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., а всього 494520 грн. 32 коп. Разом з тим, на виконанні також перебувають виконавчі провадження №70906446, за яким боржником є ОСОБА_3 та ВП №47015481, за яким боржником є ОСОБА_5 .

Згідно листа-відповіді за вих. №0000606/12804-23 від 19.04.2023 року на вимогу державного виконавця за вих. №28.11-34/33640 від 14.04.2023 року, АТ «Державний експортно-імпортний банк України» повідомляє, що залишок за виконавчим документом у справі №2-478/10, виданим 22 липня 2011 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про солідарне стягнення з ОСОБА_3 станом на 18 квітня 2023 року складає 166341 грн. 01 коп.

07 серпня 2025 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Збітнєвою К.С. було встановлено, що рішення суду виконано у повному обсязі, борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто такеруючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №28373678.

Отже, розглядаючи вимоги скарги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (п. 4 та 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

У ст. 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст. 74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Подання скарги на дії виконавця має бути направлене на відновлення порушених прав скаржника-сторони виконавчого провадження, тому, задовольняючи скаргу, суд одночасно має зобов`язати виконавця усунути допущені порушення.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

За змістом ст. 524 ЦК України, грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ч.ч. 1-3 цієї статті, у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті, виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного суду України від 11.09.2024 року по справі №500/5194/16, при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення, в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

Так, із дослідженого судом рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2010 року, а саме його описової частини, убачається, що кредитні кошти в рамках укладених кредитних договорів, за якими виник спір з приводу їх належного виконання, надавались банком позичальнику в іноземній валюті доларах США.

Разом з тим, судом установлено, що виконавче провадження ВП №28373678 відносно боржника ОСОБА_2 було відкрито за виконавчим листом №2-478/10, виданим 22 липня 2011 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №2-478/10, про солідарне стягнення зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості в сумі 492 790 грн. 32 коп., витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., а всього 494520 грн. 32 коп.

При цьому, суд зауважує, що зміст вказаного виконавчого листа, зокрема та частина, в якій зазначено саме про розмір сум, що підлягають стягненню з боржників повністю узгоджується зі змістом резолютивної частини ухваленого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішення від 19.11.2010 року та залишеному в цій його частині без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.05.2011 року.

Таким чином, із дослідженого судом рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2010 року та в залишеній без змін його частині рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.05.2011 року, убачається, що суд при його ухваленні конкретизував розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів саме в національній валюті гривні, без визначення будь-якого еквівалента. При цьому, суд звертає увагу, що зазначене судове рішення набрало законної сили та банком, зокрема в цій частині, не оскаржувалось.

Отже, судом установлено, що валютою стягнення боргу за даним виконавчим провадженням є національна валюта - гривня, що повністю узгоджується і визначено в резолютивній частині рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист та пред`явлено банком для примусового виконання до виконавчої служби. При цьому, самостійно її змінювати у державного виконавця не було жодних підстав, а банк в цій частині рішення суду не оскаржував та з будь-якими заявами щодо цього не звертався, а отже, з ним погодився та, відтак, суд уважає, що державний виконавець діяла в межах наданих їй повноважень і закінчила виконавче провадження після стягнення з боржників суми зазначеної в рішенні суду і у виконавчому документі. Питання ж щодо визначення суми еквівалентній на час виконання рішення суду не знаходиться в компетенції державного виконавця, який виконує рішення у відповідності до виконавчого листа, що повністю відповідає резолютивній частині рішення.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи та доводах представника банку не міститься підстав, які б свідчили про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Попов.

Повна ухвала складена 02 березня 2026 року, у зв`язку з перебуванням судді з 14 год. 57 хв. 26 лютого 2026 року по 15 год. 00 хв. 02 березня 2026 року в нарадчій кімнаті по об`єднаному кримінальному провадженню.