Дата документу 03.03.2026Справа № 554/2772/26
Провадження № 2-з/554/19/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі судді Гольник Л.В., за участю секретаря Фесенко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій зазначає відповідачами Шевченківський ВДВС у м. Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, приватних виконавців Лукмасло Т.Ю. та Скрипника В.Л., просить забезпечити позов шляхом заборони здійснювати списання коштів та накладати арешт на банківську картку № НОМЕР_1 , відкриту у банку «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням у цій справі; зобов`язати банк «ПРИВАТБАНК» припинити виконання постанов про арешт/списання коштів щодо вищевказаного рахунку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що заявнику стало відомо після відкриття банківської картки № НОМЕР_1 у «ПРИВАТБАНК» для зарахування заробітної плати військовослужбовця існують арешти, про які йому не було відомо.

Вказує, що він, ОСОБА_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України, він не має іншого джерела доходів. Накладення арешту на рахунок позбавляє його засобів до існування, у визначені законом строки він звернеться з позовною заявою щодо відкритих виконавчих проваджень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без виклику сторін.

Перевіривши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов такого висновку.

Як слідує з заяви, заявник подає заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви. Заявник ОСОБА_1 запевняє, що у визначені законом строки він звернеться до суду. Проте ОСОБА_1 не визначає предмету позову, з яким він має намір звернутися до суду, не обґрунтовує необхідність забезпечення позову та необхідність конкретного заходу забезпечення позову, який належить застосувати, не вказує інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Водночас зі змісту заяви ОСОБА_1 , суд вбачає, що останній не згоден рішеннями, діями державного та приватних виконавців.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» надано право сторонам виконавчого провадження на звернення до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені у частині четвертій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина 1). Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги (частина 4).

«Звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця є формою звернення за судовим захистом на стадії виконання судового рішення, тому до скарги, яка подається відповідно до статті 447 ЦПК України, застосовуються загальні вимоги (правила) щодо форми та змісту позовної заяви, а не правила, які процесуальний закон визначив для заяв з процесуальних питань (стаття 182 ЦПК України). Це пояснюється тим, що Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» - це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ, а тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави».

Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 15.09.2021 року у справі № 761/16863/14-ц (провадження № 61-9843св21).

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Проаналізувавши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки заявник не обґрунтував підстави для застосування заходів забезпечення позову та зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Керуючись ст. ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Суддя Л.В.Гольник