ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3804/26 Справа № 212/8039/25 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/8039/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лимар Андрій Вікторович, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сіверськ Донецької області померла мати позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після її смерті відкрилася спадщина на майно, що належало померлій та спадкоємцями першої черги були позивачка та її батько (чоловік померлої) - ОСОБА_3 .

Між позивачкою та її батьком була усна домовленість про те, що спадщину після смерті матері позивачки отримує ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_3 , яке отримала ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після отримання зазначеного свідоцтва, позивачка встановила, що її батько ОСОБА_3 не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .

У зв`язку із тим, що ОСОБА_3 не успадкував будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій матері позивачки ОСОБА_2 , а позивачка пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті матері, вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Посилаючись на викладене, просила суд: визнати поважними причини пропущення строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та визначити додатковий строк для подачі ОСОБА_1 до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном в 3 місяці з часу набрання рішення суду законної сили.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лимар А.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано тієї обставини, що позивачка є єдиною спадкоємицею, яка претендує на отримання спадкового майна та має кровне споріднення із спадкодавицею. У справі відсутній спір між спадкоємцями з приводу визначення додаткового строку для прийняття спадщини і надання такого строку не порушуватиме прав жодної особи та не створить негативних наслідків для будь-кого з учасників правовідносин. Зазначає, що вона була переконана, що спадщину після смерті матері прийнята її батьком - ОСОБА_3 . Фактично позивачка дізналась про те, що після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась та свідоцтво про право на спадщину видано не було, від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кравцової О.М. під час відкриття спадщини за батьком - ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, від Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області надійшла заява про розгляд справи без участі, в якій вони визнають позовні вимоги.

Просить врахувати, що позивачка є ВПО, житла на території України, яка не включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, у неї немає. Оформлення спадкових прав після смерті матері на належний їй житловий будинок, це єдина можливість отримання компенсації за втрачене житло, що належало сім`ї позивачки, та в подальшому дасть можливість позивачці забезпечити свої житлові потреби за новим місцем переміщення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лимар А.В., надала заяву про розгляд справи за її відсутності, інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьками останньої записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . (а.с. 20)

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 (а.с.21).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.24-26).

ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадкову справу 20/2025 зареєстровано в реєстрі за №2478 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області (а.с.6-7).

Відповідно до копії Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81638784 від 24.06.2025 після смерті ОСОБА_2 24.11.2019 року із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина у виді будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кравцова Л.М., на звернення ОСОБА_1 роз`яснила, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, заяв про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори не подавалися. ОСОБА_1 роз`яснено про необхідність звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.22).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачкою обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1270 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно статті 1258 ЦПК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , спадкоємцями першої черги за законом після смерті якої є її чоловік ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1 (позивачка у справі).

Позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги за законом, звернулася до нотаріуса для надання роз?яснень щодо прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у лині 2025 року (а.с. 22), тобто з пропуском строку, визначеного у статті 1270 ЦК України.

У частині 3 статті 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, з указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), також аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2023 року у справі № 179/822/20 (провадження № 61-7106св23).

Як підставу для поновлення такого строку, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що вона вважала, що спадщину після сметі матері буде приймати інший спадкоємець першої черги за законом - ОСОБА_3 . Про факт неприйняття іншим спадкоємцем першої черги за законом (чоловком померлої ОСОБА_3 ) спадщини їй стало відомо лише у листопада 2024 року, тобто після смерті ОСОБА_3 .

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, такі обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було враховано тієї обставини, що позивачка є єдиною спадкоємицею, яка претендує на отримання спадкового майна, має кровне споріднення із спадкодавицею та у справі відсутній спір між спадкоємцями з приводу визначення додаткового строку для прийняття спадщини і надання такого строку не порушуватиме прав жодної особи та не створить негативних наслідків для будь-кого з учасників правовідносин, оскільки ці обставини самі-по собі не свідчать про наявність у позивачки ОСОБА_1 об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Установивши, що підстави, на які посилаюєся позивачка, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лимар Андрій Вікторович, залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: