Справа № 401/1563/25
Провадження № 2/536/117/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі :

Головуючого судді Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Позов обґрунтований зокрема тим, що з 20 лютого 1993 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 11.07.2023 року було розірвано.

У період шлюбу із відповідачем, набуто у власність нерухоме та рухоме майно, зокрема:

- земельна ділянка площею 0, 1110 га, кадастровий номер - :05:002:0093 та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі продажу від 29.05.2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Курячим В.М. за р. № 320;

- земельна ділянка площею 0,0536 га, кадастровий номер - :07:002:0725 та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 04.07.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Курячим В.М. за р.№1379;

- сонячна електростанція (надалі Електростанція), що в цілому складається із: сонячних фотогальванічних модулів RSМ-72-6-340М (SТ) у кількості 90 штук, інвертору АКSG-30К у кількості 1 штуки, кабельних з`єднувачів МС4 (пара,6 мм) у кількості 12 штук, кабелів для сонячних систем «Аlteк 6 мм» (чорний) у кількості 250 штук, кабелів для сонячних систем «Аlteк 6 мм» (червоний) у кількості 250 штук, зовнішнього WIFI модуля для інверторів КSTAR у кількості 1 штуки, захисту 120930 в кількості 1 штука, батареї потужністю 30 кВт, трифазного лічильника електричної енергії «LZQJ-XC», а також металевий каркас, на якому змонтовано Електростанцію, що підтверджується договором № 1204 купівлі - продажу від 12.04.2018 року, що укладений між ТОВ «Тиса - Будмашінновації» та ОСОБА_1 .

За взаємної згоди з Відповідачем вказана Електростанція була змонтована на території домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 де і знаходиться на теперішній час, що Відповідачем не заперечується, а також підтверджується рахунками на оплату № 01062018/01 від 01 червня 2018 року, № 14062018/01 від 14 червня 2018 року та № 28062018/01 від 28 червня 2018 року, що складені ФОП ОСОБА_3 , яким безпосередньо здійснювався встановлення та монтаж Електростанції, а також Актом про відповідність встановленої генеруючої установки приватного домоволодіння від 18.09.2018 року.

Відповідно до вказаних рахунків на оплату, за послуги з встановлення та монтажу Електростанції ним сплачено грошові кошти у сумі 65 781,25 гривень.

Також зазначив, що для монтажу та встановлення Електростанції були використані куплені ним будівельні матеріали загальною вартістю 28 438 грн. 20 коп., що підтверджується наявними документами, а саме замовлення № 500001041 від 14.06.2018 року, № 500001010 від 12.06.2018 року, № 500000978 від 11.06.2018 року, № 500000931 від 05.06.2018 року, які видано ФОП ОСОБА_4 , із відміткою - «сплачено».

11.08.2022 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е. за р.№ 1089 та відповідно до п.2 Договору сторони домовились, що усе майно, в тому числі і рухоме, нерухоме та майнові права, грошові кошти, набуте Чоловіком або Дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном кожного з них і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було набуте.

За цим договором Подружжя визначило, що Дружині на праві особистої приватної власності належать набуті нею у власність в період шлюбу: земельна ділянка площею 0,1110 га, кадастровий номер - :05:002:0093 та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та які поділу, в разі розірвання шлюбу не підлягають.

За цим договором Подружжя визначило, що Чоловіку на праві особистої приватної власності набуті ним у власність у період шлюбу: земельна ділянка площею 0,0536 га, кадастровий номер - :07:002:0725 та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та які поділу, в разі розірвання шлюбу не підлягають.

Також цим шлюбним Договором передбачено, що у випадку розірвання шлюбу всі об`єкти рухомого та нерухомого майна та майнові права, належні чоловіку або дружині, вважаються особистою приватною власністю того з подружжя на чиє ім`я таке майно було набуте.

Враховуючи те, що договір №1204 купівлі - продажу Електростанції від 12.04.2018 року був укладений між ним та ТОВ «Тиса-Будмашінновації», то відповідно до положень ст..ст. 92, 93, 97 СК України, ст. 328 ЦК України та п.2 шлюбного договору від 11.08.2022 року, що укладений між ним та Відповідачем, Електростанція є його особистою приватною власністю.

Як після укладення шлюбного Договору так і після розірвання шлюбу, між ними не укладалось жодних угод щодо належного йому на праві власності майна.

Зважаючи на вказані обставини, а також те, що Електростанцію було змонтовано за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території домоволодіння, що на праві власності належить Відповідачу, він вирішив демонтувати належну йому на праві власності вказану Електростанцію та змонтувати її в іншому місці.

Однак провести демонтаж Електростанції не зміг, оскільки ОСОБА_5 чинила перешкоди та фактично заборонила проводити такі дії, оскільки вважає, що відповідно до шлюбного договору від 11.08.2022 року все майно, яке знаходиться на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - є її власністю і поділу не підлягає.

У зв`язку з такою поведінкою Відповідача у червні 2023 року він звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області із позовом про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого в порядку поділу спільного майна подружжя, просив визнати за ним право власності на Електростанцію.

Позивач зазначив, що після відкриття Кременчуцьким районним судом Полтавської області провадження у справі № 536/1116/23 за вказаним позовом, Відповідач погодилась, що Електростанція є його особистою власністю та булла домовленість про те, що він проведе демонтаж Електростанції, а вона не буде чинити перешкоди у цьому та просила припинити судове провадження з цього приводу.

З огляду на таку поведінку Відповідача та її запевнення, він подав заяву про відмову від позову та ухвалою суду від 31.08.2023 року закрито провадження у справі про поділ спільного майна подружжя, у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Після цього, він намагався провести демонтаж Електростанції, однак Відповідач знову почала чинити йому перешкоди та фактично знову заборонила проводити такі дії, мотивуючи це тим, що її думка змінилася та вона вважає, що Електростанція є її особистою приватною власністю.

У зв`язку з такими діями Відповідача та фактичним невизнанням нею його права власності на Електростанцію, 11 вересня 2024 року він звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області із позовом, відповідно до якого просив, зокрема, визнати за ним право власності на Електростанцію.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20.01.2025 року закрито провадження у цивільній справі №536/2309/24 за його позовом до ОСОБА_2 на підставі п. 3 ч. ст. 255 ЦПК України.

Факт того, що Електростанція є його особистою приватною власністю підтверджується: договором № 1204 купівлі - продажу, що укладений 12.04.2018 року між ним та ТОВ «Тиса- Будмашінновації»; додатком №1 до цього договору; шлюбним договором від 11.08.2022 року, що укладений між ним та відповідачем ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е. за р. №1089.

Факт того, що Електростанція знаходиться на території домоволодіння, яке належить Відповідачу та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується: договором купівлі - продажу від 29.05.2017 року, витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно №88299082 від 29.05.2017 року; рахунками на оплату послуг з монтажу профілю та сонячних панелей № 01062018/01 від 01 червня 2018 року, №14062018/01 від 14 червня 2018 року та № 28062018/01 від 28 червня 2018 року; замовленнями на придбання матеріалів № 500001041 від 14.06.2018, №500001010 від 12.06.2018, 500000978 від 11.06.2018, 500000931 від 05.06.2018, які видані ФОП ОСОБА_4 ; Актом про відповідність встановленої генеруючої установки приватного домоволодіння від 18.09.2018 року.

Позивачем вказано, що Електростанція є його особистою власністо, остання перебуває у фактичному володінні Відповідача без достатньої правової підстави, Відповідач у добровільному порядку відмовляється її повернути, чим порушує його право володіння та користування належним майном, то вважає, що у даному випадку ефективнимим способом захисту його прав судом буде витребування майна з володіння Відповідача.

Згідно договору № 1204 купівлі - продажу Електростанції від 12.04.2018 року, що був укладений між ним та ТОВ «Тиса-Будмашінновації», за придбання Електростанції сплачено 747 168,59 грн., а згідно замовлень на придбання матеріалів №500001041 від 14.06.2018 року, №500001010 від 12.06.2018 року, 500000978 від 11.06.2018 року, 500000931 від 05.06.2018 року, які видані ФОП ОСОБА_4 , за придбання матеріалів із яких було виготовлено каркас, на який встановлено Електростанцію, сплачено 28 438,20 гривень.

Враховуючи вказане просив суд витребувати із володіння ОСОБА_2 90 сонячних фотогальванічних модулів RSМ-72-6-340М (SТ), 1 (один) інвертор АКSG-30К, 12 (дванадцять кабельних з`єднувачів МС4 (пара,6 мм), 250 (двісті п`ятдесят) чорних кабелів для сонячних систем «Аlteк 6 мм», 250 (двісті п`ятдесят) червоних кабелів для сонячних систем «Аlteк 6 мм», 1 (один) зовнішній WIFI модуль для інверторів КSTAR, 1 (один) захист 120930, акумуляторні батареї потужністю 30 кВт, 1 (один) трифазний багатофункціональний лічильник електричної енергії типу «LZQJ-XC» заводський номер 5878402, металевий каркас, на якому змонтовано 90 сонячних фотогальванічних модулів RSM-72-6-340M.

Зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 90 сонячних фотогальванічних модулів RSМ-72-6-340М (SТ), 1 (один) інвертор АКSG-30К, 12 (дванадцять кабельних з`єднувачів МС4 (пара,6 мм), 250 (двісті п`ятдесят) чорних кабелів для сонячних систем «Аlteк 6 мм», 250 (двісті п`ятдесят) червоних кабелів для сонячних систем «Аlteк 6 мм», 1 (один) зовнішній WIFI модуль для інверторів КSTAR, 1 (один) захист 120930, акумуляторні батареї потужністю 30 кВт, 1 (один) трифазний багатофункціональний лічильник електричної енергії типу «LZQJ-XC» заводський номер 5878402, металевий каркас, на якому змонтовано 90 сонячних фотогальванічних модулів RSM-72-6-340M.

Стягнути з відповідача на його користь процесуальні витрати, у зв`язку з подачею позову.

17.09.2025 року, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач та відповідач з 20.02.1993 р. по 11.07.2023 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто наступне майно:

- земельна ділянка площею 0,1110 га., кадастровий номер :05:002:0093 та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Вказані об`єкти нерухомості за шлюбним договором від 11.08.2022 р. були визнані особистою власністю відповідача

- земельна ділянка площею 0,0536 га., кадастровий номер :07:002:0725 та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 . Вказані об`єкти нерухомості за

шлюбним договором від 11.08.2022 р. були визнані особистою власністю позивача.

Також наголошено, що обидва вказані вище житлові будинки були оснащені сонячними електростанціями.

Відповідно до поданого позову, позивач намагається витребувати у відповідача сонячну електростанцію, яка встановлена на домоволодіння відповідача, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що вказане майно вибуло з його володіння поза його волею, а відповідач безпідставно вказаним майном володіє, а тому таке майно має бути витребувано у відповідача.

З такими висновком позивача не погоджується, виходячи із наступного.

Згідно доданого до позовної заяви договору купівлі - продажу № 1204 від 12.04.2018 р., зокрема п. 1.1 та п. 1.2. продавець зобов`язується продати, а покупець прийняти Комплект сонячної електростанції (надалі Товар). Комплектація товару та строк його оплати обговорені в Додатку № 1 до Договору, що є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 3.2 Договору, загальна вартість товару становить - 23 276,28 евро, що в еквіваленті становило - 747 168,59 грн. Позивач у позовній заяві зазначає, що саме таку суму ним було сплачено за придбаний товар. Натомість позивачем не надано до суду платіжний документ про оплату товару.

В додатку до договору мова йде про 7 (сім) одиниць товару, який позивач зобов`язався оплатити на суму - 21 135,28 евро. Натомість у додатку № 1 до договору відсутні такі одиниці товару як: акумуляторні батареї потужністю 30 кВт, та один трифазний багатофункціональний лічильник електричної енергії типу «LZQJ-ХС» заводський номер 5878402.

Позивач просить витребувати у відповідача майно на суму 747 168, 59 грн. (вартість електростанції), що в еквіваленті становило 23 276,28 євро, хоча фактично згідно акту, він мав сплатити на 21 135,28 євро, що на 2141 євро менше ніж зазначено у договорі. Відповідач стверджує, що акумуляторні батареї потужністю 30 кВт у неї відсутні.

Позивач у своєму позові зокрема зазначає: «за взаємної згоди з відповідачем вказана електростанція була змонтована на території домоволодіння по АДРЕСА_1 та здійснив оплату монтажу (встановлення її за вказаною адресою), що підтверджується трьома рахунками на оплату від 01.06.2018 р., 14.06.2018 р. та 28.06.2018 р. які додані позивачем до позову на загальну суму- 65 781,25 грн. Тобто позивач добровільно, без будь якого примусу та неправомірної поведінки відповідача надав згоду та оплатив монтаж електростанції на території домоволодіння, що належить відповідачу. Натомість позивач зазначає, що відповідно до ст. cт. 387, 1212 ЦК України він має право витребувати майно у відповідача, оскільки вона незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Також зазначено, що з наданих позивачем копій рахунків на оплату від 01.06.2018 р., 14.06.2018 р. та 28.06.2018 р, та замовлень покупця вбачається, що позивач в період квітень - червень 2018 року придбав та оплатив встановлення електростанції на території домоволодіння, що належить відповідачу на суму - 28 438,20 грн.

Отже усе отримане відповідачем майно від позивача є таким, що в розумінні ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню а права позивача жодним чином не порушені.

Позивач, передаючи майно відповідачу та оплачуючи його монтаж (установку), знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про витребування майна. Окрім того, генеруюча електростанція була встановлена на покрівлю будинку, що належить відповідачу.

Також заявлено, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач 12.04.2018 р. придбав комплект сонячної електростанції, впродовж червня 2018 р. здійснив оплату на користь ФОП ОСОБА_3 кошти за монтаж електростанції, а 18.09.2018 р. було складено акт про відповідність встановленої генеруючої установки приватного домогосподарства між філією [ПАТ «Полтаваобленерго» за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 (даний акт додано позивачем до позову).

Отже момент передачі майна (електростанції) і його встановлення на території домоволодіння відповідача зафіксовано 18.09.2018 р. актом про відповідність встановленої генеруючої установки приватного домогосподарства між філією ПАТ «Полтаваобленерг з» за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 .

Тобто строк позовної давності розпочинає свій перебіг 18.09.2018 р. і закінчуються 18.09.2021 р.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна розпочинає свій перебіг з моменту передачі майна у користування, тобто 18.09.2018 р.

З урахуванням вказаного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.02.1993 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.07.2023 року у справі № 524/6590/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Також встановлено, що 11.08.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюбний договір (посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е., № 1089), який в подальшому сторонами не оскаржувався, недійсним не визнавався.

У вказаному договорі сторони визначили, що Дружині на праві особистої приватної власності належать набуті нею у власність в період шлюбу: земельна ділянка площею 0,1110 га, кадастровий номер - :05:002:0093 та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та які поділу, в разі розірвання шлюбу не підлягають.

Також, Подружжя визначило, що Чоловіку на праві особистої приватної власності набуті ним у власність у період шлюбу: земельна ділянка площею 0,0536 га, кадастровий номер - :07:002:0725 та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та які поділу, в разі розірвання шлюбу не підлягають.

Іншого майна, яке б сторони визначили на праві особистої приватної власності за ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 шлюбний договір не містить.

Позивач вважає, що сонячна електростанція (надалі Електростанція), що встановлена на даху житлового будинку відповідача, за адресою: АДРЕСА_1 є його особистою приватною власністю, оскільки придбана ним, на підставі договору №1204 купівлі - продажу від 12.04.2018 року, що укладений між ним та ТОВ «Тиса - Будмашінновації».

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ст. 93 СК України, шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року в справі № 755/19197/18 (провадження № 61-18343св19) зазначено, що: «норма статті 97 СК України надає подружжю право визначати у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу, та не містить заборон або будь-яких обмежень цього права.

Чч. 2, 3, 5 статті 97 СК України встановлено, що сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них. Сторони можуть домовитися про можливий порядок поділу майна, у тому числі і в разі розірвання шлюбу. Сторони можуть включити до шлюбного договору будь-які інші умови щодо правового режиму майна, якщо вони не суперечать моральним засадам суспільства.

Чч. 4, 5 статті 93 СК України передбачено обмеження щодо змісту шлюбного договору: по-перше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством; по-друге, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

З дослідженого шлюбного договору укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е. за р. №1089 судом встановлено, що сторонами погоджено наступне:

- Згідно п. 1 сторони домовились про непоширення на майно, набуте ними за час зареєстрованого шлюбу, положень статті 60 СК України і вважати таке майно особистою приватною власністю кожного з подружжя.

- Згідно п.2 Договору сторони домовились, що усе майно, в тому числі і рухоме, нерухоме та майнові права, грошові кошти, набуте Чоловіком або Дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном кожного з них і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім я воно було набуте.

У випадку розірвання шлюбу всі об`єкти рухомого, нерухомого майна та майнові права, належні Чоловіку або Дружині, вважаються особистою приватною власністю того з Подружжя, на чиє ім`я таке майно набуте.

Установивши, що правовідносини сторін та правовий режим всього спірного майна набутого під час шлюбу урегульовано шлюбним договором, тому суд застосовує до цих правовідносин норми шлюбного договору, а не загальні норми СК України.

Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На доведення того, що Електростанція, яка установлена на даху житлового будинку належному відповідачу, за адресою: АДРЕСА_1 була придбана саме ним та є його власністю, позивачем суду надано:

- договір № 1204 купівлі - продажу від 12.04.2018 року, що укладений між ТОВ «Тиса - Будмашінновації» та ОСОБА_1 .

-Додаток № 1, в якому перераховано комплектацію Електростанції, а саме: сонячний фотогальванічний модуль RSМ-72-6-340М (SТ) у кількості 90 штук, інвертор АКSG-30К у кількості 1 штуки, кабельних з`єднувачів МС4 (пара,6 мм) у кількості 12 штук, кабель для сонячних систем «Аlteк 6 мм» (чорний) у кількості 250 штук, кабель для сонячних систем «Аlteк 6 мм» (червоний) у кількості 250 штук, зовнішній WIFI модуль для інверторів КSTAR у кількості 1 штуки, захисту 120930 в кількості 1 штука;

- рахунок на оплату № 01062018/01 від 01 червня 2018 року, за монтаж оцинкованого профілю для сонячних батарей (ФЕМ) C-Solfr 41*41*1,5 мм загальною потужністю 30 кВт на суму 16468,75 грн;

- рахунок на оплату № 14062018/01 від 14 червня 2018 року, за монтаж сонячних батарей загальною потужністю 30 кВт на підготовчлені конструкції на суму 29587,50 грн;

- рахунок на оплату №28062018/01 від 28 червня 2018 року, за електромонтажні роботи із підключення мережевої сонячної електростанції потужністю 30 кВт на суму 19725 грн;

- копії замовлень № 500001041 від 14.06.2018 року, № 500001010 від 12.06.2018 року, № 500000978 від 11.06.2018 року, № 500000931 від 05.06.2018 року, ФОП ОСОБА_4 , щодо закупівель будівельних матеріалів загальною вартістю 28 438 грн. 20 коп. на загальну суму 28438,20 гривень з відміткою «сплачено».

- Акт про відповідність встановленої генеруючої установки приватного домоволодіння від 18.09.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно п. 1.1. Договору купівлі продажу, Продавець зобов`язується продати, а Покупець прийняти та оплатити Комплект сонячної електростанції. Комплектація обумовлена у Додатку № 1.

Згідно п. 3.2. Загальна вартість товару (ціна Договору) становить 23276,28 євро, що в еквівалекнті за Комерційним курсом становить 747168,59 гривень.

Суд зауважує, що відповідно до п. 2.2. Договору купівлі продажу від 12.04.2018 року укладеного між позивачем та ТОВ «Тиса-Будмашінновації» товар буде переданий Покупцю після проведення останнім 100% оплати за Товар на розрахунковий рахунок Продавця у відповідності до п. 3.1., 3.2., 5.1. та Графіку оплати Товару, вказаному в Додатку № 1 до Договору.

Сторонами не заперечується, що генеруюча установка встановлена за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 334 ЦПК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ураховуючи надані позивачем докази щодо купівлі ним Комплекту сонячної електростанції, пред`явлення суду рахунків на оплату за послуги з монтажу, суд вважає, що ОСОБА_1 доведено факт придбання ним товару відповідно до Додатку № 1 до договору купівлі продажу, будівельних матеріалів та монтаж згідно розрахунків.

Водночас, у розумінні ст. 81 ЦПК України, позивачем не доведено, що батареї потужністю 30 кВт та трифазний лічильник електричної енергії «LZQJ-XC» були придбані ним, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, з яких суд мав биа можливість встановити дату, ціну, покупця, продавця вказаних речей.

Таким чином, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 набув право власності на підставі договору укладеного з ТОВ «Тиса-Будмашінновації» та є власником Товару вказаного у Додатку № 1 до договору купівлі продажу та будівельних матеріалів.

Статтею 101 СК України встановлено, що одностороння відмова від шлюбного договору не допускається.

Враховуючи, що сторонами по справі шлюбним договором погоджено, що усе майно та майнові права, набуте ними після реєстрації шлюбу, є особистим майном кожного з них і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було набуте, в той час позивачем доведено, що Комплект сонячної електростанції придбане ним, тому суд вважає доведеним, що майно відповідно до договору купівлі продажу від 12.04.2018 року, Додатку № 1 до договору та будівельні матеріали належать ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності .

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України, встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном . На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

ЦК України передбачені засади захисту права власності.

Ефективним способом захисту права неволодіючого власника майна до володіючого, на його думку, не власника є звернення з віндикаційним позовом, тобто з позовом про витребування майна.

Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Не заперечується відповідачкою та підтверджується Актом про відповідність встановленої генеруючої установки приватного домогосподарства, що вона установлена та функціонує за адресою: АДРЕСА_1 , коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Проте ОСОБА_2 заперечується, що вказана Електростанція є особистою приватною власністю позивача, оскільки вона установлена на даху житлового будинку, який є її особистою приватною власністю, оскільки електростанція є складною річчю у розумінні ст. 188 ЦК України і передача у власність земельної ділянки та житлового будинку і встановлення на ньому електростанції є правочином що вчинений щодо складної речі.

З вказаним твердженням відповідачки суд не може погодитися, з огляду на наступне.

Статтею 188 ЦК України встановлено, що якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

При цьому рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Фізично житловий будинок та генеруюча електростанція ідентифікуються як окремі речі, та у своїй сукупності не є однією річчю. Адже житловий будинок (покрівлю) можливо використовувати за призначенням без генеруючої електростанції, і навпаки - генеруюча електростанція не втрачає свого функціонального призначення при відокремленні (демонтажу) від житлового будинку та зміні її розташування.

Таким чином, суд доходить висновку, що житловий будинок та елементи генеруючої електростанції, які встановлені лише у 2018 році не є одним цілим та можуть бути відокремлені одне від одного, без втрати функціонального призначення, а отже не є складною річчю.

Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Суд зазначає, що сторонами укладено шлюбний договір, у якому передбачено всі істотні умови.

Також у вказаному Договорі, сторонами підтверджено, що жодна з них не поставлена даним договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

Судом встановлено що під час перербування у шлюбі, позивачем була придбана та установлена генеруюча електростанція на житловий будинок відповідачки, який належить їй на праві особистої приватної власності.

Тому згідно шлюбного договору, зокрема п. 2, оскільки генеруюча електростанція придбана на ім`я позивача, суд доходить висновку, що вона належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, яке не визнається відповідачкою.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Оскільки, ОСОБА_2 на даний час зберігає без достатньої правової підстави майно позивача, чинить перешкоди у доступі до нього, таким чином порушуючи його право мирно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном після розірвання шлюбу, тому ефективним способом порушених прав у вказаній справі є витребування такого майна у відповідачки.

Враховуючи усі надані докази та встановивши обставини по справі, з урахуванням недоведеності позивачем факту придбання ним та права особистої приватної власності на батареї потужністю 3О кВт та трифазного лічильника електричної енергії «LZQJ-XC», суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Водночас із відзивом на позовну заяву, стороною відповідача заявлено клоптання щодо застосування позовної давності, обґрунтовуючи тим, що початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна розпочинає свій перебіг з моменту установлення генеруючої електростанції, тобто 18.09.2018 року - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Суд зазначає, що згідно статтей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно встановлених обставин по справі та відповідно до Акту про відповідність, генеруючу установку встановлено за адресою АДРЕСА_1 - 18.09.2018 року.

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Автотзаводського районного суду м. Кременчука та 11.07.2023 року шлюб між ними розірвано.

Позивачем стверджується, що у звязку із тим, що ОСОБА_2 чинила йому перешкоди, він не зміг здійснити демонтаж Електростанції та у червні 2023 звернувся до суду із позовом.

Таким чином, суд вважає, що строк позовної давності почав перебіг, у той час як було порушено право позивача володіти, користуватися своїм майном та він звернувся до суду за захистом свого порушенного права, тобто у червні 2023 року.

Твердження сторони відповідача, що перебіг строку давності розпочався 18.09.2018 року суд вважає хибним, оскільки вказана генеруюча електростанція була установлена ОСОБА_1 під час перебування з відповідачкою у шлюбі, коли вони проживали однією сім`єю, мали спільний побут та вели спільне господарство, а тому під час встановлення генеруючої електростанції права позивача жодним чином порушені не були.

До того ж, в подальшому, 11.08.2022 року сторонами було урегульовано питання, щодо визначення правового режиму щодо майна набутого під час зареєстрованого шлюбу та особистим майном, що належить відповідачці сторонами визнано лише земельну ділянку та житловий будинок.

Тому, суд вважає, що строк позовної давності розпочав свій перебіг у червні 2023 року, позивач звернувся до суду із вказаним позовом 19.05.2025 року, та позовна заява подана в межах строку позовнох давності.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено часткового, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 7058 гривень.

Керуючись. ст.ст. 4, 5, 10, 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 188, 261, 319, 321, 387 ЦК України, ст.ст. 60, 93, 97, 101 СК України

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_2 90 сонячних фотогальванічних модулів RSМ-72-6-340М (SТ), інвертор АКSG-30К у кількості 1 штуки, кабельних з`єднувачів МС4 (пара,6 мм) у кількості 12 штук, кабелів для сонячних систем «Аlteк 6 мм» (чорний) у кількості 250 штук, кабелів для сонячних систем «Altek с 6 мм» (червоний) у кількості 250 штук, зовнішнього WIFI модуля для інверторів КSTAR у кількості 1 штуки, захисту 120930 в кількості 1 штука, та металевий каркас.

Зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 90 сонячних фотогальванічних модулів RSМ-72-6-340М (SТ), інвертор АКSG-30К у кількості 1 штуки, кабельних з`єднувачів МС4 (пара,6 мм) у кількості 12 штук, кабелів для сонячних систем «Аlteк 6 мм» (чорний) у кількості 250 штук, кабелів для сонячних систем «Altek 6 мм» (червоний) у кількості 250 штук, зовнішнього WIFI модуля для інверторів КSTAR у кількості 1 штуки, захисту 120930 в кількості 1 штука, та металевий каркас.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 7058 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський