РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/69/26

Провадження № 2/293/282/2026

24 лютого 2026 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.

за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів

УСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

19.01.2026 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , згідно якого просить стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку.

27.01.2026 суд у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України сформував запит в ЄСІТС "Електронний суд" та отримав відповідь з ЄДДР № 2277746 від 27.01.2026 щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 27.01.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначив на 24.02.2026.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач вказує, що з 2013 року перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначає, що їх з відповідачем спільна дитина проживає разом з нею та перебуває на повному її забезпеченні.

Добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання неповнолітньої дитини між ними не досягнуто.

Доводить, що відповідач є здоровим та працездатним, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної дитини у розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, що забезпечуватиме її з відповідачем рівність при несенні обов`язку утримання дітей.

У судове засідання сторони не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Від представника позивача від 13.02.2026 надійшла заява за змістом якої просить розглядати справу за відсутності позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.22-24).

13.02.2026 від відповідача в порядку ст. 178 ЦПК України надійшов відзив на позовну заяву (а.с.29-32) з додатками на підтвердження зазначених у відзиві обставин (а.с.33-43).

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач просить позов задовольнити частково та встановити суму аліментів у розмірі 1/9 від доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої заперечення відповідач ґрунтує на тому, що він є особою з інвалідністю другої групи, єдиним джером його доходу є пенсія по інвалідності. Інших доходів у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та отримання інвалідності не має.

Також зазначає, що він, позивач та їх дитина проживають спільно у належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_2 .

Окрім того, за кошти отримані ним у 2025 році була придбана квартира, яка оформлена на нього, дружину та сина. Відтак вважжає, що дитині забезпечено усі необхідні умови для проживання, розвитку, навчання та відпочинку.

Доводить, що вони з позивачем проживають однією сім`єю за однією адресою та ним на постійній основі здійснювались витрати на утримання сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

У судовому засіданні від 24.02.2026 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

07.09.2013 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, зареєстрований шлюб за актовим записом №1615. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу " ОСОБА_5 " (а.с.7).

Сторони від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно від 07.07.2021, де батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до довідки за вих. № 14/33/2025 від 13.01.2026 ОСББ "Вокзальна 12" за підписом голови правління О.Ваховським, Шандурська Людмила Олексіївна разом із своїм сином ОСОБА_3 без реєстрації проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

Оскільки неповнолітня дитина проживає разом з позивачем та відповідно перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від добровільного утримання їх спільної дитини, позивач за захистом свого порушеного права в інтересах неповнолітнього сина звернулась до суду.

При цьому позивач доводить, що відповідач працездатний та може надавати матеріальну допомогу на утримання сина у заявленому до стягнення розмірі.

Відповідач заперечив проти позовних вимог в частині своєї працездатності та ухиленні в утриманні дитини.

На підтвердження своїх заперечень надав копію посвідчення, за яким є особою з інвалідністю другої групи, копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №445358, де зазначено про встановлення другої групи інвалідності довічно з висновком про роботу у відповідно створених умовах, копію виписки із медичної картки амбулаторного хворого за період 2023-2025, копію довідки про доходи пенсіонера (а.с.36-39).

Відповідач доводить, що окрім пенсії, інших доходів не має. Окремо зауважує, що проживає разом із дружиною та сином спільно у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить йому особисто на підставі договору дарування, що підтверджує довідкою ОСББ за вих. №113/2026 від 26.01.2026 та копією договору дарування (а.с.40-43).

Крім того, пояснює, що за кошти отримані ним у 2025 році придбана квартира, яка оформлена на нього, дружину та сина.

За вказаних обставин відповідач заперечує проти позовних вимог частокова саме у частці доходів платника аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно із ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 16 ЦК України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Спір у даній справі виник у зв`язку з ухиленням відповідача від добровільного утримання спільної з позивачем неповнолітньої дитини, яка проживає з матір`ю.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України, статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За приписами частин 1,2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Як видно з матеріалів справи, сторони мають спільного неповнолітнього сина.

Судом встановлено, що сторони та їх спільна дитина проживають разом сім`єю за однією адресою у належній відповідачу квартирі.

Проте відповідач належної участі в утриманні сина не приймає. Зворотного відповідачем не доведено. А відтак дитина потребує матеріальної допомоги.

Відповідач відповідно до вимог закону повинен утримувати дитину, відчувати відповідальність за її, забезпечувати добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази про незадовільний стан здоров`я відповідача, який є особою з інвалідністю другої групи.Інших доходів окрм пенсії по інвалідності віповідач немає. За таких обставин відповідач просить зменшити розмір заявлених до стягнення аліментів на утримання сина, вказуючи при цьому, що він як батько створив належні умови для проживання та виховання сина.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отож, підсумовуючи вище викладене, суд уважає доводи позивача про те, що відповідач є працездатним та має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі належними та допустимими доказами у ході вирішення спору не підтвердженими.

Окрім того, доказів на підтвердження потреб дитини у її забезпеченні саме у розмірі 1/4 частини усіх доходів, матеріал справи також не містять.

Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст.181,182,183 СК України щодо мінімального та щодо рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, а також розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, матеріальне становище дитини, стан його здоров`я, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів/відповідача, та зважаючи на унормовану чинним законодавством рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, конкретні обставин справи та подані докази, суд уважає за доцільне визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та досягнення дитиною повноліття.

Варто також відмітити, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на якихвони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України закріплено правило, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що сторони звільнені від сплати судового збору, суд дійшов висновку про необхідність віднести судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 272, 273,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.01.2026 та до досягнення дитиною повноліття.

3. В решті позову відмовити.

4. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Повне рішення складено 02.03.2026.

Суддя Людмила ЛОСЬ