Справа № 573/1718/25
Номер провадження 2/573/99/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

26 лютого 2026 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Півньової О.М.,

представника відповідача: Семиволоса В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

22 серпня 2025 ТОВ ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 серпня 2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 2805633 (надалі - Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 14000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором, який набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Відповідач зобов`язалась повернути кредит та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

24.01.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021, згідно якого, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до ОСОБА_2 за договором №2805633 від 20.08.2020.

Позикодавець зобов`язання перед позичальником виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 45 920,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 14 000 грн. та заборгованості за процентами 31 920 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачка у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення заборгованість за кредитним договором, ТОВ ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» просить стягнути з ОСОБА_2 вказану суму заборгованості та судові витрати.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 28.08.2025 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про належність відповідачці платіжної картки, на яку було перераховано кредитні кошти.

Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24.10.2025 позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за договором споживчого кредиту № 2805633 від 20.08.2020 в сумі 45 920 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот двадцять) гривень, судовий збір у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

18.11.2025 до суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, з долученими документами (а. с. 36).

Ухвалою суду від 09.12.2025 задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення від 24.10.2025, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заяви, клопотання.

У судове засідання представник позивача ТОВ ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ » - Усенко М.І. не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, разом з відповіддю на відзив подав клопотання про розгляд без участі, позовні вимоги підтримує (а. с. 69, 97).

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася, подала заяву про перегляд судового рішення без її участі, та зазначила про невизнання позовних вимог в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами та стягнення з неї судових витрат (а.с. -101).

Представник відповідачки адвокат Семиволос В.В. у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строк позовної давності.

12.02.2026 від представника відповідачки адвоката Семиволоса В.В. надійшов відзив на позовну заяву наступного змісту.

Так, в тексті кредитного договору робиться посилання на наявність у ТОВ «Авентус Україна» ліцензії НКФП виданої на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за № 753 від 28.03.2017 р., проте в додатках до позовної заяви даний документ відсутній. Відтак наявність такої діючої на той момент ліцензії не доведена позивачем належними та допустимими доказами.

Відповідно до тексту договору, між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою, угода між ними була укладена 20.08.2020 року на строк 30 днів, тобто до 19.09.2020 року. Позовну заяву до Білопільського районного суду Сумської області було подано 21.08.2025 року. Таким чином, позивачем суттєво пропущений трирічний строк позовної давності.

Нарахування заборгованості за процентами в сумі 31 920 грн. прямо суперечить чинному законодавству України, зокрема, ч.5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII, яка діяла на момент подачі позовної заяви, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Тобто, загальна сума заборгованості не може перевищувати 14000+140х30 =18200 грн. (а.с. 86, 87)

18.02.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, з доданими копіями документів, в якому позивач не погоджується з викладеними у відзиві доводами з наступних підстав.

Щодо розрахунку заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Відповідно до п.1.5.1. укладеного між сторонами договором знижена процентна ставка встановлена 0,19% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. Стандартна процента ставка 1,90% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо Споживач не виконав умови зазначені в пп.1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього Договору. Станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості розмір непогашеного кредиту відповідача складає 45920 грн., дана сума складається із 14000 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками 31920 грн., що є предметом позовних вимог.

Таким чином, відсотки за користування кредитом нараховані вірно, з урахуванням умов договору.

Щодо строків позовної давності.

02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року. Крім того, п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З урахуванням вказаних «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, позивачем не пропущено строк для звернення з вказаним позовом до суду.

Щодо тверджень Відповідача про відсутність належної ліцензії на здійснення діяльності у сфері споживчого кредитування.

На противагу зазначеному аргументу Відповідача, щодо ненедання жодних доказів, які б підтверджували наявність у ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» належної ліцензії на здійснення діяльності у сфері споживчого кредитування на відповідні періоди нарахування відсотків та інших платежів, надано: Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Витяг із державного реєстру фінансових установ ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», які взяті з офіційного сайту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» з розділу «Документи».

З іншими аргументами представника Відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не погоджується та вважає, що докази додані до матеріалів справи є достатніми для вирішення справи по суті.

Встановлені судом обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №2805633 (надалі - Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримала 14 000 грн.

В розділі 1 «Предмет договору» зазначені строк кредиту 30 днів з можливістю продовження у встановленому договором порядку, розмір зниженої процентної ставки - 0,19 %, застосовується якщо в строк визначений договором споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості та розмір Стандартної процентної ставки - 1,90 %, якщо споживач не виконав умови договору, орієнтовна загальна вартість кредиту за зниженою ставкою (14798 грн.) та за стандартною ставкою (21980 грн). Розмір процентної ставки, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Споживач розуміє та надає згоду Товариству, що використання стандартної процентної ставки відповідно до Договору є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов Договору.

Згідно п. 2.1. кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки Позичальника.

Відповідно до п. 3.1 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Розділом 4 Договору, сторони передбачили пролонгацію кредитного договору на наступних умовах: строк кредиту може бути продовжено, якщо споживачем, заборгованість за кредитом якого складає не менше 400 гривень (включно) ініційовано таке продовження строку користування кредитом, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство.

У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в п.4.3 Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Вказаний порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля Сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину.

Пунктом 5.4. Договору передбачено обов`язок споживача у встановлений строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором.

Відповідно до п. 9.2. кредитного договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним.

Договір підписаний споживачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно довідки ТОВ «Авентус Україна», клієнт ОСОБА_2 з якою укладено договір №2805633 від 20.08.2020 р. ідентифікований ТОВ «Авентус Україна», про що свідчить довідка про ідентифікацію клієнта надана відповідачем та остання сторінка договору й графіку платежів, підписаного одноразовим ідентифікатором.

Отже, даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок позичальника. На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано довідку ФК «Вей ФОР ПЕЙ» про те, що згідно укладеного договору про надання послуг з переказу грошових коштів в національній валюті без відкриття рахунків, 20.08.2020 на суму 14000 грн здійснено переказ грошових коштів на карту НОМЕР_1 .

Згідно графіку платежів, який є Додатком 1 до договору споживчого кредиту передбачено повернення суми кредиту з відсотками одноразово 19.09.2020 у сумі 14798 грн.

Відповідачкою, на погашення заборгованості по нарахованим відсоткам за договором 19.09.2020 було внесено кошти у сумі 798 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за договором №2805663 від 20.08.2020 наданої первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» за період з 20.08.2020 по 19.09.2020 за 30 календарних днів відповідачці нараховані відсотки за користування кредитними коштами за зниженою процентною ставкою 0,19% і становлять 798 грн у грошовому вираженні, а починаючи з 20.09.20 нараховані відсотки за стандартною процентною ставкою 1,90 %, що у грошову виразі становить 266 грн у день. Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_2 перед первісним кредитором становить 45 920 грн, з яких 14000 грн тіло кредиту, 31920 грн заборгованість за відсотками.

Відповідно до п. 5.1. Договору Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника.

21.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, укладено Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021, згідно якого, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до ОСОБА_2 за договором №2805633 від 20.08.2020.

Пунктом 5.1 Договору відступлення прав вимоги передбачено, що кредитор передає(відступає) Новому Кредиторові права вимоги до боржників які виникли у кредитора внаслідок укладення з боржниками Кредитних договорів та надання Кредитором Боржникам кредитних коштів, та які входять до портфелю заборгованості.

Відповідно до витягу з реєстру боржників, що є додатком №1 до Договору відступлення прав вимоги новий кредитор набув право вимоги до ОСОБА_2 на суму 45 920,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 14000 грн. та заборгованості за процентами 31920 грн.

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 2 ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані зокрема ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу ч. 2 ст. 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Тому, сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.

Важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі правові висновки щодо нарахування процентів за користування кредитом та нарахування як міри відповідальності відповідно до ст. 625 ЦК України викладені в п. 78, 80. 82, 84, 86, 94-97, 104, 106, 107, 113, 115, 116, 122, 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З огляду на викладене позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду.

Аналізуючи вище наведені норми права та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що між первинним кредитором і відповідачкою було укладено договір споживчого кредиту у встановленій законом формі з визначенням усіх істотних умов та правил такого договору.

Первинний кредитор ТОВ "Авентус Україна" виконав свої зобов`язання за договором, надавши у кредит ОСОБА_2 грошові кошти.

Даний факт ніким не оспорюється, доказів спростування укладення такого договору не надано.

Внаслідок укладення договору факторингу, право вимоги за кредитним договором № 2805633 від 20.08.2020 укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 , перейшло від ТОВ «Авентус Україна» до позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», таким чином, відповідачем доведено набуття права вимоги за вищезазначеним кредитним договором до ОСОБА_2 .

Що стосуєтося строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», наведених у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності в здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, №22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22.10.1996; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29.01.2013).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі №372/1036/15-ц, від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 та в постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №385/1454/15-ц, від 01.10.2020 у справі №912/1672/18 викладені висновки, відповідно до яких позовна давність застосовується лише за умови встановлення наявності порушеного права сторони спору, тому встановивши доведеність порушення цивільного права, за захистом якого особа звернулася до суду, але якщо позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною в справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення.

Разом з цим, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме: продовження позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.

Отже початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання 02.04.2020 чинності Законом №540-ІХ.

Подібний правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі №910/18489/20.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а скасований був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 №651.

Отже, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.

Водночас Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався указами Президента України та триває дотепер.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії. Закон №2120-ІХ набрав чинності 17.03.2022.

Надалі Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 №3450-ІХ пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 №4434-ІХ пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Закон №4434-ІХ набрав чинності 04.09.2025.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а з 30.01.2024 до 03.09.2025 включно перебіг такого строку зупинявся.

Отже, в цій справі позовна давність щодо позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не спливла, оскільки цей строк унаслідок його продовження на строк дії карантину та воєнного стану (до 29.01.2024) й подальшого (з 30.01.2024 до 03.09.2025 включно) зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану не є пропущеним.

Що стосується відсутності ліцензії ТОВ «Авентус Україна» виданої на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за № 753 від 28.03.2017 р.

Відповідно до п. 3.1, 3. Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС Україна» (в редакції від 19.01.2020, які діяли на моменту кладення кредитного договору відповідачкою) Клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності Товариства та умов надання фінансових послуг, що надаються Товариством, на умовах та в порядку, закріпленому чинним законодавством України. Товариство безоплатно надає актуальну інформацію, у тому числі щодо своєї фінансової діяльності, шляхом її розміщення на власному Веб-сайті Товариства, зокрема до відомості про державну реєстрацію Товариства, інформацію щодо включення Товариства до відповідного державного реєстру фінансових установ, інформацію щодо наявності у Товариства, права на надання фінансової послуги, контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності Товариства.

Підписуючи кредитний договір ОСОБА_2 підтвердила, що отримала всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для мене, в тому числі в разі невиконання мною зобов`язань за таким договором.

Таким чином, суд вважає таким що не заслуговує на увагу, вказане у відзиві на позовну заяву зауваження представника позивачки, про відсутність копії такої ліцензії у матерілах подоаної позовної заяви.

Що стосується періоду користування кредитом та нарахування відсотків суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається зі змісту договору № 2805633 про надання споживчого кредиту від 20.08.2020 року сторони погодили, що кредитодавець надає клієнту гроші в розмірі 14000 грн. 00 коп. та погодили стандартну процентну ставку за користування кредитом в розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку кредиту, який становить 30 днів та знижену процентну ставку 0, 19% за виконання позичальником певних умов.

Сторонами кредитного договору було обумовлено строк кредитування 30 днів, тобто до 19.09.2020 та погоджено умови продовження строку дії договору і нарахування відсотків за користування кредитними коштами на строк не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та уроці, тобто метод «факт-«факт».

Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом, позивачем здійснено відповідно до умов договору за наступною формулою 14000 грн + (0,19% * 30 днів) =14798 грн і є обгрунтованим у цій частині.

Після погашення відповідачкою суми нарахованих відсотків у сумі 798 грн, позивачем, для нарахування відсотків на строк продовження такого договору (на строк, що відповідає зазначеному у п.4.1 договору 30 днів), застосовано стандартну відсоткову ставку 1,19% день починаючи з дня наступного за днем вчинення відповідачкою дії, спрямованої на погашення заборгованості за відсотками. Після закінчення строку на пролонгацію такого договору, на 30 днів, у товариства виникло право на нарахування відсотків, не більше 90 днів.

Нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору № 2805633 від 20.08.2020 року відповідає умовам договору і не суперечить чинному законодавству.

Отже, за кредитним договором № 2805633 з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості в розмірі 45920 грн. 00 коп., що складається з 14000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 31920 грн - сума заборгованості за відсотками за період з 20 серпня 2020 року по 17 січня 2021 року (з урахуванням строку пролонгації кредитного договору на 30 календарних днів і погодженого сторонами у договорі права нараховувати відсотки за простроченою заборгованістю 90 календарних днів з дати такого прострочення).

Щодо доводів відзиву на позов, стосовно неспівмірного та несправедливого нарахування відсотків, то необхідне зазначити наступне.

У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 04.11.2025 у справі №916/2740/21 зроблено висновок про те, що на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом.

Отже суд приходить до висновку, що в даному випадку відсотки були нараховані в межах строку умов кредитного договору, погодженого сторонами, з дати виникнення просроченого грошового зобов`язання, тобто вони є платою боржника за користування кредитом, а тому позовні вимоги ТОВ «Кредит-Капітал» слід задовольнити у повному обсязі.

Щодо максимального розміру денної процентної ставки, що не може перевищувати 1 %.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема пунктом 5 Закону №3498-ІХ від 22.11.2023 статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5, 6, відповідно до яких максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, а з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.

Визначаючи розмір заборгованості за процентами, судом встановлено, що сторонами кредитний договір укладений до набрання відповідним Законом чинності.

Тому, посилання представника відповідачки на те, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, не є релевантними у даній справі, оскільки вказана норма діяла на момент подачі позовної заяви до суду, а не станом на дату укладення договору. Так, 20.08.2020 року Закон України «Про споживче кредитування» не містив обмежень щодо максимального розміру денної процентної ставки.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц.

У позовній заяві представник позивача просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн., які складаються:

- усної консультації Клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 0 год. 30 хв.

- ознайомлення з матеріалами кредитної справи-2 год. 00 хв.

- погодження правової позиції Клієнта у справі-0 год. 30 хв.

- складення позовної заяви з урахування правової позиції Клієнта -3 год. 30 хв.

Усього витрачено: 6 год. 30 хв.

Крім того, зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» понесено витрати в сумі 8 000,00 грн. на професійну правничу допомогу АО «Апологет» на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, що підтверджується актом наданих послуг правової (правничої) допомоги та детальним описом наданих послуг.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), відсутність представництва в суді під час розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн. не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відтак, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу розмірі 3000,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422 грн 40 коп. судового збору .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 512, 514, 516, 526, 599, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 81, 137, 141, 247, 265, 273, 274 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (, місце знаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, м. Львів) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за договором про споживчий кредит № 2805633 від 20.08.2020 в сумі 45 920 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот двадцять) гривень, судовий збір у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 02.03.2026 року

Суддя

Справа 573/1718/25

Номер провадження 2/573/99/26

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

26 лютого 2026 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Півньової О.М.,

представника відповідача: Семиволоса В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність справи, для складання повного тексту рішення необхідний тривалий час, а тому суд вирішив проголосити його вступну та резолютивну частину.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом п`яти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (, місце знаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, м. Львів) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за договором про споживчий кредит № 2805633 від 20.08.2020 в сумі 45 920 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот двадцять) гривень, судовий збір у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя