Справа № 495/3195/25
№ провадження 2/495/437/2026
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

03 березня 2026 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області,

у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Чибукової О.В.,

особисто позивача - ОСОБА_1 .

Справа № 495/3195/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород - Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Білгород - Дністровський відділ Державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про поновлення стягнення аліментів,-

представника позивача - адвоката Шаркевича В.Т.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить поновити стягнення аліментів, починаючи з 01.04.2025, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , які стягуються на підставі судового наказу, виданого 31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 495/5421/22, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1:4 частин усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно.

Стислий виклад вимог позивача та заперечень відповідача

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_3 .

Однак, спільне життя не склалось і позивач з дитиною проживали в АДРЕСА_1 .

31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області (справа №495-5421-22) видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1:4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.07.2022 року до досягнення дитиною повноліття.

03.06.2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 .

06.03.2023 року ОСОБА_2 , застосувавши насильство до позивача, забрав у неї доньку, яку утримував у себе до моменту винесення постанови Одеським апеляційним судом від 01.04.2025 року про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 (справа №495-3392-22).

Але, 15 травня 2024 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у цивільній справі № 495-3881-23 було припинено стягнення аліментів із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , які стягуються на підставі судового наказу, виданого 31.10.2022 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 495-5421-22 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1:4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.03.2023 року.

На даний час згідно постанови Одеського апеляційного суду від 01.04.2025 року по цивільній справі № 495-3399-22 чітко визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_4 , а тому позивач і просить суд винести рішення, яким поновити стягнення аліментів із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , які стягуються на підставі судового наказу, виданого 31.10.2022 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 495-5421-22, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1:4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.04.2025 року.

Відповідач не погодившись із вимогами позовної заяви надіслав до суду відзив, у якому посилається на такі підстави:

позов не може бути задоволений в силу приписів ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу, адже дитина проживає з батьком (навіть не зважаючи на постанову ОАС від 01.04.2025 р., оскільки вказаним рішенням визначено місця проживання дитини з матір?ю, але дитина й досі проживає із батьком);

відсутність доказів у позивача у вигляді довідки встановленого зразку, що дитина на момент подання позову та розгляду даної справи проживає із позивачкою, оскільки кошти на утримання дитини мають використовуватись на утримання саме дитини;

ігнорування постанови Одеського апеляційного суду від , якою встановлені обставини - чітко визначена дата, з якою дитина проживає з батьком та продовжує проживати до даного часу, що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України є обставинами, які вже не підлягають доведенню, оскільки встановлені іншим рішенням суду;

необхідність врахування правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21, якими прямо встановлено про неможливість стягнення аліментів за умови, що дитина проживає не зі стягувачам, а з іншим із батьків;

позивачкою обрано неналежний спосіб захисту прав, оскільки інституту поновлення стягнення аліментів чинним законодавством, за умови закінчення виконавчого провадження не передбачено.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

14 травня 2025 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито спрощене позовне провадження.

08 жовтня 2025 року відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

12 січня 2026 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на необхідності задоволення позовної заяви. Звернув увагу, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/3881/23 стягнення аліментів з ОСОБА_2 зупинено, і саме тому наразі, з урахуванням наявності рішення апеляційного суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, підлягає поновленню.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року по справі № 495/3881/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного Міністерства юстиції про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів та стягнення сплачених аліментів - задоволено частково.

Припинено стягнення аліментів із ОСОБА_2 , які стягуються на підставі судового наказу, виданого 31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом одеської області по справі № 495/5421/22 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.03.2023.

В іншій частині позовних вимог відмовлено./а.с. 10-18/

Згідно з копії ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2023 року уповноважених осіб Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області зобов`язано внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 , котра внесена до ЄО № 2505 від 08.09.2023./а.с.20/

31 жовтня 2022 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області по справі № 495/5421/22 виніс судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 28.07.2022 та до досягнення ОСОБА_3 повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 ./а.с.21/

Згідно довідки Дивізійської сільської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

09.11.2022 державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3, підстава - судовий наказ № 495/5421/22, виданий 31.10.2022./а.с. 23/

Відповідно довідки ТОВ «КРІО-МАРКЕТ» від 10.10.2023 №1 ОСОБА_2 працює менеджером з продажу ТОВ «КРІО-МАРКЕТ» з 18 вересня 2023 року і до тепер на умовах повного робочого часу з 01.10.2023. /а.с. 26/

Дохід ОСОБА_2 за період вересень 2023 року - лютий 2024 року склав всього 36419,05 грн, сума до виплати - 29317,33 грн. /а.с. 27/

Постановою Одеського апеляційного суду від 01.0.2025 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . /а.с. 29-34/

Відповідно довідки Мологівської сільської ради від 29.05.2025 № 550, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Довідка видана згідно акту про фактичне місце проживання від 29.05.2025./а.с. 52/

14.02.2025 державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання судового наказу № 495/5421/22, виданого 31.10.2022, закінчено./а.с. 54-55/

Відповідно до копії постанови Одеського апеляційного суду від 24.10.2024 № 495/3881/23 рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року в частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів залишити без змін./а.с.56-62/

Постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року по справі № 495/3399/22 касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року залишено без змін. /а.с. 103-109/

Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особливості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із положеннями статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Егоцентричне переслідування власних інтересів кожним з розлучених батьків, швидше за все матиме негативний вплив на дітей.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави- учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що визначено частиною другою ст. 150 СК України.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У відповідності до ч.1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 5 ст.183 СК України визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц,від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом установлено, що 31 жовтня 2022 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області по справі № 495/5421/22 ухвалив судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 28.07.2022 та до досягнення ОСОБА_3 повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Судовий наказ позивачем звернуто до виконання, державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання вищеописаного судового наказу.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.09.2022 припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова ВС від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)).

Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір.

Так, 15 травня 2024 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено рішення, яким стягнення аліментів із відповідача припинено.

У мотивування вказаного рішення зазначається, зокрема наступне: «з огляду на відсутність визначеного місця проживання вказаної дитини за законом або за рішенням суду (спір про визначення місця проживання дитини наразі перебуває на розгляді в суді), встановивши у процесі розгляду справи факт того, що малолітня дитина з 06.03.2023 року проживає з позивачем, суд вважає, що вимога про припинення стягнення аліментів на користь відповідача підлягає задоволенню, оскільки стягнення з позивача ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина».

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2024 по справі № 495/3881/23 рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року в частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів залишено без змін.

Отже, припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 , відповідача у справі, яка розглядається, мало місце саме у зв`язку зі зміною місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд враховує, що відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц).

У справі, яка перебуває на розгляді суду, місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (постанова Одеського апеляційного суду від 01.04.2025, постанова Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 495/3399/22).

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 495/3399/22 зазначається: «колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду, що враховуючи вік дитини, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, найкращим інтересам буде відповідати визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю. При цьому судом враховано, що саме батьком було змінено місце проживання дитини без погодження із матір`ю».

Таким чином у справі № 495/3399/22 судом визначено місце проживання дитини із матір`ю. В межах розгляду справи № 495/3399/22 судами встановлено, що зміна місця проживання дитини була здійснена без згоди матері. Проживання дітей з батьком не відповідає її найкращим інтересам.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Верховний Суд вже зауважував, що перебування дитини у батька внаслідок вчинення ним незаконних дій по зміні її місця проживання, у порушення відповідних судових рішень, якими з урахуванням найкращих інтересів дитини місце її проживання визначено з матір`ю, не можуть бути підставою для припинення стягнення з нього аліментів (постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, від 10 липня 2024 року у справі № 754/9262/22, від 11.12.2024 № 672/186/24).

З урахуванням викладеного, врахування твердження відповідача про фактичне місце проживання дитини із батьком, як підстави для відмови у задоволенні позову, за вказаних обставин фактично б могло свідчити про легітимізацію протиправних дій одного з батьків щодо зміни місця проживання дитини без згоди іншого з батьків, нівелювало б судове рішення щодо визначення місця проживання дитини у справі № 495/3399/22.

Втім, суд не погоджується із твердженнями представника позивача, висловленими у судовому засіданні, щодо тотожності понять «припинення стягнення аліментів» та «зупинення стягнення аліментів», оскільки підстави та наслідки припинення стягнення аліментів чітко окреслені чинним законодавством, зокрема приписами СК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно постанови державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання судового наказу № 495/5421/22, виданого 31.10.2022, закінчено, з посиланням на рішення Одеського апеляційного суду від 24.10.2024 по справі № 495/3881/23, яким припинено стягнення аліментів, та відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання (ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження»).

ОСОБА_1 у позовній заяві просить поновити стягнення аліментів, починаючи з 01.04.2025.

Втім, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження №12-80гс20) вказано, що розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також визнання його недійсним, скасування; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Отже, закон не визначає такого способу захисту порушеного права як поновлення стягнення аліментів.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що цивільні права та інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача, висновок суду про те, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання судового наказу № 495/5421/22, виданого 31.10.2022, закінчено та підлягає відновленню виключно у чітко окреслених законом випадках, суд приходить переконання, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Білгород - Дністровський відділ Державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про поновлення стягнення аліментів - задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

У відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.18, 180-184 СК України, ст.ст. 12, 13, 83, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Білгород - Дністровський відділ Державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про поновлення стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Білгород-Дністровський відділ Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), адреса: 67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Миколаївська, 30.

Повний текст рішення складений 04 березня 2026 року.

Суддя: