Справа № 570/5567/25
Номер провадження 2/570/444/2026
УХВАЛА

"18" лютого 2026 р.

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи: Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебуває зазначена цивільна справа.

Представники сторін подали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Позивач на розгляд справи не з`явився.

Суд звертає увагу учасників процесу на наступне.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Представник позивача покликалася на те, що позивач був ознайомлений з оспорюваним виконавчим написом нотаріуса у державного виконавця 13.03.2025 року, про що наявна відмітка на постанові про відкриття виконавчого провадження.

Проте належних доказів на підтвердження зазначеної обставини не було надано суду.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначав, що позивачеві значно раніше, ніж 13.03.2025 року, було відомо про вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Проте належних доказів на підтвердження зазначеної обставини не було надано суду.

В матеріалах справи наявне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30.12.2013 року у справі № 570/3015/13-ц, проте це рішення отримане з ЄРСР, учасники процесу знеособлені, що позбавляє суд переконатися в тому, що це рішення стосується позивача.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Зважаючи на наведене суд пропонує учасникам справи подати суду відповідні докази як на підтвердження чи заперечення тих обставин, про які зазначається ними у позові, у відзиві.

Тому у судовому засіданні доцільно оголосити перерву.

Як зазначається у Постанові ВП ВС від 12 грудня 2024 року у справі № 990SСGС/20/24, ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

Оголошення перерви в судовому засіданні з метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України та призначення справи у найближчий можливий для цього час не буде зволіканням при розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 12, 260 ЦПК України, суд , -

у х в а л и в :

В судовому засіданні оголосити перерву до 02.04.2026 року до 10 год.

Запропонувати позивачеві, його представнику:

- подати суду належним чином завірену копію рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30.12.2013 року у справі № 570/3015/13-ц,

- подати докази того, що позивач ознайомився з постановою про відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого напису від 07.10.2019 року у державного виконавця 13.03.2025 року.

Запропонувати представнику АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подати суду докази, що позивачеві значно раніше, ніж 13.03.2025 року, стало відомо про вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Красовський О.О.