Справа №613/1107/25 Провадження № 2/613/53/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Шалімова Д.В.,

за участю секретаря Герасимюк Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу №613/1107/25 пров. №2/613/53/26 за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Колєснік І.А. до Богодухівської міської ради Харківської області, представник відповідача -Захаров А.М., про встановлення факту прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Колєснік І.А. звернувсь до суду, через підсистему «Електронний суд», з позовом до Богодухівської міської ради Харківської області, про встановлення факту прийняття спадщини, в якому просить: встановити як факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, що відкрилася після смерті його батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника - ОСОБА_2 . Місце відкриття спадщини є: с. Куп`єваха Богодухівського району Харківської області, що є місцем проживання спадкодавця на час смерті. Позивач є єдиним спадкоємцем батька. Після батька заявника залишилося спадкове майно, яке знаходиться за місцем відкриття спадщини на території Богодухівської міської територіальної громади; до його складу входить нерухомість - земельна ділянка. 17 вересня 2024 року Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області за заявою позивача заведено спадкову справу № 370/2024 на майно ОСОБА_2 та постановою державного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно батька, оскільки в нотаріальному порядку не встановлено факт прийняття ним спадщини.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року). Згідно із ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо: 1) він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій нормі дії, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 № 18/5, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (п. 113 Інструкції).

Позивач не подав в шестимісячний строк до нотаріуса заяву про прийняття спадщини батька. Водночас позивач після смерті батька та в шестимісячний строк вступив в управління та володіння спадковим майном батька. Позивач в цей строк здійснив управління і володіння майном батька: доглядав та використовував за призначенням житловий будинок (садибу); обробляв присадибну ділянку; упорядкував і використовував речі домашнього вжиту; обробляв земельний пай; прийняв у своє розпорядження і володіння правовстановлюючі документи на спадкове майно. Отже, як воля так і зазначені дії позивача свідчать про те, що він фактично прийняв спадщину батька, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном в порядку та строк визначені законом і ця спадщина, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, належить йому з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до викладеного позивачу для нотаріального оформлення спадкового майна необхідно встановити факт прийняття спадщини в судовому порядку.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року відкрито позовне провадження у дані справі та призначено підготовче судове засідання. Витребувано з Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області завірену копію спадкової справи № 370/2024 на майно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 06 листопада 2025 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Клопотання представника позивача Колєсніка І.А. про виклик свідка задоволено, викликано в судове засідання у якості свідка: ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Колєснік І.А. в судове засідання не з`явились, представником позивача надано до суду заяву, згідно з якою просив розгляд справи провидити у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Богодухівської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданої до суду заяви, проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1 заперечує, оскільки вважає, що останній втратив право на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з наступних підстав. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Згідно пунктів 17, 24 Перехідних положень Земельного кодексу України: Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад Рішенням LXXI позачергової сесії VIII скликання Богодухівської міської ради Харківської області «Про прийняття в комунальну власність відумерлої спадщини (земельних ділянок)» № 9063 від 04 листопада 2024 року до комунальної власності Богодухівської міської ради Харківської області була прийнята відумерла спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 4,29 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього сільськогосподарського підприємства КСП ім. Тельмана, розташованих на території колишньої Куп`єваської сільської ради Богодухівського району Харківської області за межами населеного пункту, сертифікат серія НОМЕР_4 від 22.12.1998 року (земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0116, площею - 4,2942 га), у зв`язку з відсутністю спадкоємців після смерті громадянина ОСОБА_2 , якій помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 75536341 від 23.01.2024, архівного витягу з розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області № 98 від 11.04.2003. У зв`язку з тим, що на даний час іде офіційне оформлення відповідних документів, копія рішення сесії до суду буде надана після їх виготовлення.

Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. У пункті 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України цього Кодексу вказано, що правила щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК у статтях 71 , 75 ЦК УРСР зазначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Право на позов у ОСОБА_1 виникло у 2000 році після смерті батька та відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому, звернувшись до суду у червні 2025 року, позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав дізнався, або повинен був дізнатися, коли помер його батько, при цьому позивач не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом. Просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Від представника позивача - адвоката Колєсніка І.А. до суду надійшло заперечення, згідно зі змістом якого спадщина ОСОБА_1 не може вважатися відумерлою, при цьому навіть визнання спадщини відумерлою не скасовує права позивача на визнання його права на цю спадщину. Крім того, відумерлою спадщиною може бути визнано усю спадщину, а не окремий майновий об`єкт, який сходить до складу спадщини. Також, міська рада не є компетентним органом для прийняття рішення про визнання спадщини відумерлою, оскільки виключно суд може визнати спадщину відумерлою. Суд не визнавав спадщину ОСОБА_2 відумерлою, а тому рішення міської ради, на яке посилається представник відповідача, не має юридичного значення. Також, представник відповідача у своїй заяві посилається на відмову у задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, але позивач не звертається до суду із такою вимогою. Крім того, на вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном позовна давність не поширюється. Вважає вимоги вимоги позивача обґрунтованими та законними, тому просить їх задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності в судовому засіданні сторін та представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Богодухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 13 липня 2024 року, актовий запис №04.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого с. Куп`єваха, Богодухівського району, Харківської області 15 грудня 1970 року, актовий запис №16, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до копії спадкової справи №370/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , початої 17 вересня 2024 року, до Богодухівської державної нотаріальної контори 17 вересня 2024 року звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дану спадкову справу було зареєстровано у спадковому реєстрі під №72986555, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Згідно з копією відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву №1658/01-20 від 19.098.2024, за наявними в архіві даними за 2000 рік заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до нотаріальної контори не надходили, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Відповідно до копії довідки старости Губарівського старостинського округу №260 від 19.07.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації в зв`язку зі смертю. На день його смерті та на даний час за вказаною адресою ніхто не зареєстрований.

До спадкового майна ОСОБА_2 входить: земельна ділянка площею 4,29 га. на території Куп`єваської сільської ради, яку останньому було передано у приватну власність, відповідно до архівного витягу із Розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації №98 від 11 квітня 2003 року « Про затвердження проекту організації території земельних часток (паїв) реформованого КСП ім. Тельмана» та згідно із інформацією наданою Відділом №2 Управління адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №316/327-24 від 26.01.2024, згідно запису Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім.. Тельмана Богодухівського району за ОСОБА_2 зареєстровано сертифікат серії НОМЕР_5 зареєстрованого від 22.12.1998; житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Погосподарської книги за 1996 - 2000 роки Куп`єваської сільської радим та її виконавчих комітетів, де членами господарства зазначено ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до копії довідки старости Губарівського старостинського округу №422 від 02.12.2025, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем свого проживання в с. Куп`єваха, Богодухівського району, Харківської області. Після смерті ОСОБА_2 залишилося належне йому спадкове майно : житловий будинок з присадибною ділянкою в с. Куп`єваха, Богодухівського району, Харківської області. ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , прийняв у володіння та в управління спадкове майно батька: в межах шести місяців після смерті батька та в подальшому він здійснював господарювання в указаному домоволодіння батька: обслуговував будинок, обробляв присадибну ділянку, упорядкував речі померлого та прийняв їх на зберігання.

Згідно з копією акту від 01 грудня 2025 року, засвідченого старостою Губарівського старостинського округу, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зазначили, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем свого проживання в с. Куп`єваха, Богодухівського району, Харківської області. ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , яких вони добре знали, оскільки проживають по сусідству. Після смерті ОСОБА_2 його син ОСОБА_2 , прийняв у володіння та в управління спадкове майно батька: після смерті батька та в подальшому він здійснював господарювання в указаному домоволодіння батька: обслуговував будинок, обробляв присадибну ділянку, упорядкував речі померлого та прийняв їх на зберігання, прийняв в управління та обробіток земельних пай батька, займався оформленням документації щодо управління і обслуговування майна померлого.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 від 29 грудня 2025 року, він особисто був знайомий з ОСОБА_2 , так як проживав по сусідству, та добре знає ОСОБА_1 , інших родичів не знає. ОСОБА_2 мав в с. Куп`єваха, Богодухівського району, Харківської області домоволодіння з присадибною ділянкою. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем свого проживання в с. Куп`єваха, Богодухівського району, Харківської області. Після смерті ОСОБА_2 його син ОСОБА_2 , прийняв у володіння та в управління спадкове майно батька. Так, після смерті батька та в подальшому він здійснював господарювання в указаному домоволодіння батька: обслуговував будинок, здійснив в ньому ремонтні роботи, обробляв присадибну ділянку, упорядкував речі померлого та прийняв їх на зберігання, прийняв в управління та обробіток земельних пай батька, займався оформленням документації щодо управління і обслуговування майна померлого.

Відповідно до копії угоди від 14 червня 2000 року, укладеної між ОСОБА_1 та СФГ « Вітязь», ОСОБА_1 передає СФГ « Вітязь» строком з червня 2000 року по кінець 2001 року в обробіток для виготоволенняя сільгосппродукції земельну частку ( пай) розміром 4,29 га. ( номер паю/ділянки -7), виділеної із земель колективної власності реформованого КСП ім.. Тельмана, розташованого на території Куп`єваської сільської ради Богодухівського району Харківської області за межами населеного пункту, яка належала ОСОБА_2 згідно сертифікату серії НОМЕР_5 від 22 грудня 1998 року.

Згідно з копією акту від 31 грудня 2001 року, ОСОБА_1 , як управлінець та володілець спадковго майна свого батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Куп`єваха, Богодухівського району, Харківської області та СФГ « Вітязь» засвідчують повне та належне виконання угоди від 14 червня 2000 року.

Так, згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР).

Згідно з приписами частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

З положень ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 вбачається, що для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, яка помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно, якщо спадкодавець помер до початку дії ЦК України 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин.

Згідно ч. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

В даному випадку підтверджуючим фактом вступу ОСОБА_1 у володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 є письмові свідчення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які зазначили, що вони були сусідами померлого ОСОБА_2 , добре знали його сина ОСОБА_1 і, що останній дійсно після смерті батька вступив в управлінням спадковим майном, здійснював обслуговування будинку, проводив в ньому ремонтні роботи, обробляв присадибну ділянку, упорядкував речі померлого та прийняв їх на зберігання, прийняв в управління та обробіток земельних пай батька, займався оформленням документації щодо управління і обслуговування майна померлого; угода від 14 червня 2000 року, укладена між ОСОБА_1 та СФГ « Вітязь», якою ОСОБА_1 передав СФГ « Вітязь» в обробіток для виготоволення сільгосппродукції земельну частку ( пай) розміром 4,29 га., виділеної із земель колективної власності реформованого КСП ім.. Тельмана, розташованого на території Куп`єваської сільської ради Богодухівського району Харківської області за межами населеного пункту, яка належала ОСОБА_2 згідно сертифікату серії НОМЕР_5 від 22 грудня 1998 року та акту від 31 грудня 2001 року, ОСОБА_1 , щодо повного та належного виконання угоди від 14 червня 2000 року, записами в Погосподарській книзі.

Таким чином, суд вважає, що позивач довів суду, що він фактично прийняв спадщину, яка залишилась після смерті його батька ОСОБА_2 .

Щодо посилання представника відповідача, на Рішенням LXXI позачергової сесії VIII скликання Богодухівської міської ради Харківської області «Про прийняття в комунальну власність відумерлої спадщини (земельних ділянок)» № 9063 від 04 листопада 2024 року до комунальної власності Богодухівської міської ради Харківської області була прийнята відумерла спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 4,29 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього сільськогосподарського підприємства КСП ім. Тельмана, розташованих на території колишньої Куп`єваської сільської ради Богодухівського району Харківської області за межами населеного пункту, сертифікат серія НОМЕР_4 від 22.12.1998 року (земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0116, площею - 4,2942 га), у зв`язку з відсутністю спадкоємців після смерті громадянина ОСОБА_2 , якій помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 75536341 від 23.01.2024, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відумерлою є спадщина, визнана як така на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів (окрім, самого факту смерті спадкодавця, такими фактами можуть бути: відсутність спадкоємців за заповітом та законом, усунення спадкоємців від спадщини тощо) та виконання відповідним органом місцевого самоврядування необхідних процедурних (процесуальних) дій, спрямованих на набуття територіальною громадою прав та обов`язків померлої особи.

Водночас суду не надано рішення суду про визнання спадщини, після смерті ОСОБА_2 , відумерлою.

Щодо позовної давності до заявлених вимог, суд зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 584/639/19 (провадження № 61-10930св20) зазначено, що: «за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин відсутні». Аналогічний висновок викладений і у наступних постановах, зокрема у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 543/994/17.

Таким чином, на вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном позовна давність не поширюється.

Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що метою встановлення такого факту є врегулювання позивачем юридичних питань в сфері правовідносин спадкування, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту прийняття ОСОБА_1 , спадщини, що відкрилась після смерті його батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись статтями 525, 527, 529, 530, 531, 532, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та статтями 10, 19, 89, 259, 264, 265, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України , суд, -

В И Р І Ш И В

Позовну заяву ОСОБА_1 Богодухівської міської ради Харківської області, про встановлення факту прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, що відкрилась після смерті його батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Богодухівська міська рада, , місцезнаходження: площа Соборності, 2 м. Богодухів, Харківської області.

Повний текст рішення виготовлено 04 березня 2026 року.

СУДДЯ