печерський районний суд міста києва
пр. № 4-с-84/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Литвинової І. В.

за участю секретаря судового засідання Когут Н. В.,

представника стягувача - Іваницьких Ю.В.,

боржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» адвоката Іваницьких Юлії Володимирівни щодо визнання неправомірними дії в.о. начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесі Миколаївни щодо винесення постанови 01 жовтня 2025 року про зняття арешту з коштів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, -

УСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» адвоката Іваницьких Ю.В. звернулася до суду із вказаною скаргою, у якій просила визнати неправомірними дії в.о. начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесі Миколаївни щодо винесення постанови 01 жовтня 2025 року про зняття арешту з коштів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2; визнати протиправною та скасувати постанову від 01 жовтня 2025 року про зняття арешту з коштів та стягнути з Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн.

В обґрунтування скарги зазначено, що на виконанні у Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 2-258/10, виданого 19 квітня 2010 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» борг у сумі 79634,08 грн.

01 жовтня 2025 року в.о. начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. винесла постанову про зняття арешту з коштів у ВП № НОМЕР_2. Згідно з оскаржуваної постанови, арешт з коштів знятий у зв`язку з тим, що на адресу Відділу надійшла заява боржника щодо зняття арешту із зарплатного рахунку, до якої долучено копію довідки АТ «ОТП Банк».

В оскаржуваній постанові зазначено, що в.о. начальник відділу керувалася ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник зазначає, що постанова про зняття арешту від 01 жовтня 2025 року винесена без належної правової підстави, оскільки для прийняття такого рішення державний виконавець має отримати офіційне повідомлення безпосередньо від банку про спеціальний статус рахунку (наприклад, що це рахунок для зарахування заробітної плати або соціальних виплат), або інші документи, передбачені частиною четвертою статті 59 Закону, що в свою чергу свідчить про порушення вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та вихід посадової особи за межі наданих їй повноважень.

Вказану постанову, представник вважає неправомірною, у зв`язку із чим вони змушені були звернутися до суду із вказаною скаргою.

У судовому засіданні представник стягувача Іваницьких Ю.В. скаргу підтримувала, просила її задовольнити.

Боржник ОСОБА_1 в засіданні заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

В.о. начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. в засідання не з`явилася, направила на адресу суду копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Суд, заслухавши обґрунтування представника скаржника і заперечення боржника, вивчивши скаргу, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, встановив наступні обставини і дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що на виконанні у Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 2-258/10, виданого 19 квітня 2010 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» борг у сумі 79634,08 грн.

09 липня 2025 року постановою в.о. начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1

01 жовтня 2025 року боржник ОСОБА_1 звернулася до в.о. начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. із заявою про зняття арешту із заробітного рахунку, відкритого у АТ «ОТП БАНК» № НОМЕР_1 , на підтвердження чого надала довідку, видану АТ «ОТП БАНК» від 22 липня 2025 року № 04-68-019-1/88, згідно якої Банк повідомив, що зазначений рахунок є поточним (картковим) рахунком, який було відкрито в рамках реалізації зарплатного проєкту, згідно Договору про надання банківських послуг.

01 жовтня 2025 року в.о. начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олеся Миколаївна винесла постанову про зняття арешту з коштів у ВП № НОМЕР_2, на підставі заяви боржника щодо зняття арешту із зарплатного рахунку, до якої долучено копію довідки АТ «ОТП Банк».

Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина перша статті 447 ЦПК України встановлює: «Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права».

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (частина перша статті 5 Закону).

Статтею 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Підстави для зняття арешту з майна (коштів) боржника передбачені статтею 59 Закону.

Відповідно до частини другої статті 59 Закону, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Крім того, виключні підстави зняття арешту з майна містять ч.ч. 3, 4 ст. 59 Закону, згідно яких зняття арешту відбувається у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Так, абзацом другим частини другої статті 59 Закону N 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі 756/8815/20.

Вбачається, що в матеріалах справи та матеріалах виконавчого провадження наявна довідка АТ «ОТП БАНК» від 22 липня 2025 року № 04-68-019-1/88, яка підтверджує, що рахунок НОМЕР_1 є поточним (картковим) рахунком, на який зараховується заробітна плата. Вказана довідка є належним та допустимим доказом цільового призначення рахунку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в.о. начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. правомірно застосувала припис ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та зняла арешт із зазначеного рахунку. Разом з тим, доводи скарги про виключну обов`язковість офіційного повідомлення від банку не спростовують обов`язок виконавця зняти арешт за наявності підтверджуючих документів від боржника.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги скарги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 12, 18, 52, 53, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» адвоката Іваницьких Юлії Володимирівни на постанову в.о. начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесі Миколаївни від 01 жовтня 2025 року про зняття арешту з коштів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова