Провадження № 2/537/280/2026
Справа № 537/7071/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2026 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання Бакай М.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , згідно якої прохає суд стягнути з ОСОБА_4 на її, ОСОБА_3 , користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 07.09.2009 року по 16.06.2025 року у розмірі 131 838,34 грн. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн просить покласти на відповідача.

В обґрунтуванні позову вказала, що 13 серпня 2004 року між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася дочка ОСОБА_5 .

27 листопада 2009 року заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука у справі №2-2127/2009 шлюб між сторонами розірвано. Місце проживання Єлизавети визначено разом із матір`ю. Стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2009 року і до досягнення повноліття.

20 травня 2025 року Крюківський районний суд м. Кременчука заочним рішенням у справі №537/5992/24 позбавив ОСОБА_4 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30 липня 2025 року заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1/4 частки заробітку(доходу) щомісячно, починаючи від 30.06.2025 до 30.06.2028 року.

10 травня 2023 року відносно ОСОБА_4 було відкрито кримінальне провадження за фактом ухилення від сплати аліментів.

З листа-відповіді №154569 від 10.10.2025 року та уточненого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, документів у виконавчому провадженні №18493102, вбачається наступне. 7 квітня 2010 року відкрито виконавче провадження №18493102 з виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука у справі №2-2127/2009, яким стягнуто з ОСОБА_7 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2009 року і до досягнення повноліття.

Заборгованість за аліментами накопичується з вересня 2009 року. До травня 2018 року жодного платежу на утримання дитини не було. У травні 2018 року сплачено 1000,00 грн, у жовтні 2018 року - 1 500 00 грн, у грудні 2018 року - 1000,00 грн, у березні 2019 року - 1000,00 грн та у серпні 2019 року - 1000,00 грн, - загалом шість платежів на загальну суму 6 500,00 грн. У період з вересня 2019 року до березня 2023 року (включно) знову жодного платежу.

Заборгованість за аліментами, яка накопичилась з 07.09.2009 року по березень 2023 року, з ОСОБА_4 примусово стягується з квітня 2023 року. Тоді було встановлено, що він отримує дохід у Виконавчому комітеті Світловодської міської ради. Станом на 16 червня 2025 року - дату досягнення дочкою ОСОБА_8 повноліття заборгованість зі сплати аліментів становила 213 905,10 грн.

11.10.2018 року та 07.04.2023 року відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з наявною заборгованістю на боржника накладено штрафи у розмірі 50 % та 20 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 82 066,76 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Оскільки пеня стягується за період від дня з якого судом з відповідача стягнуті аліменти на утримання Єлизавети та до досягнення нею повноліття, тобто за період з 07.09.2009 року по 16.06.2025 року, за який заборгованість зі сплати аліменти становить 213 905,10 грн, при цьому на відповідача накладено штрафи у розмірі 82 066,76 грн, отже, розмір пені не може перевищувати 131 838,34 грн (213 905,10 грн - 82 066, 76 грн = 131 838,34 грн).

У постанові від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21 КЦС/ВС роз`яснив, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

Для прикладу: за вересень 2009 нараховано 414,60 грн аліментів. Прострочення платежу починається з 1 жовтня 2009 року. 9 січня 2010 року, тобто на 100 день прострочки розмір пені досяг 100% заборгованості - 414,60 грн. Ця заборгованість погашена у аж травні 2018 року платежем у розмірі 1000,00 грн.

Враховано, що в період з травня 2018 року по серпень 2019 року відповідачем сплачено 6 500, 00 грн, тобто майже погашена заборгованість, яка утворилась в період з 07.09.2009 року по серпень 2010 року. Очевидно, що період прострочки за ці місяці набагато перевищує 100 днів, тобто 100% заборгованості.

У вже загаданій постанові від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21 КЦС/ВС також роз`яснив, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Отже, з аналізу розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що за жоден із місяців у 2009 по 2025 роках аліменти вчасно не сплачувались, період прострочки за будь-який місяць сягає понад 100 днів, а розмір пені понад 100% місячного розміру аліментів. У ході розрахунку пені встановлено, що лише за період з вересня 2009 року по грудень 2019 року її розмір сягнув 153 758,85 грн. Оскільки, розмір пені у цій справі не може перевищувати 131 838,34 грн, то продовжувати обчислення пені за несплату аліментів за січень 2020 року і наступні місяці недоцільно.

За таких обставин заявляється вимога про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання зі плати аліментів за період з 07.09.2009 року по 16.06.2025 року у розмірі 131 838,34 грн. Розрахунок пені додано до позову.

Разом із тим позивач ОСОБА_3 понесла судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. Додатковою угодою № 3 від 16.09.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 362 від 18.09.2024 року, укладеному між представником та ОСОБА_3 визначено, що цей розмір гонорару є фіксованим. Гонорар сплачений у тому числі за консультування клієнта, складення позовної заяви та подання її суду, участь у розгляді позову в суді першої інстанції. Доказом оплати послуг адвоката є платіжна інструкція 1.379823049.1 від 31.10.2025 року. У призначенні платежу вказано оплата послуг адвоката договір №362 та додаткова угода 3 від 16.09.25, справа про стягнення пені, сума 16 000,00 грн.

10.11.2025 року суд своєю ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи призначив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15.12.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву де відповідач заперечує проти даного позову в повному обсязі. Вказує, що позивач ОСОБА_3 , представляла інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Аліменти були призначені саме на цей період часу. На момент подачі позовної заяви (01.11.2025 року), ОСОБА_10 є повнолітньою, а відповідно і дієздатною особою та може самостійно захищати свої права та інтереси. ОСОБА_3 без відповідних повноважень звернулась до суду для захисту прав та інтересів повнолітньої та дієздатної особи ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до суті аліментів, останні належать дитині, відповідно і пеня за їх прострочення також належить дитині. Враховуючи, що ОСОБА_10 вже повнолітня, а гроші (аліменти) та пеня належать виключно їй, то саме вона і повинна бути позивачем в даній справі. Не підлягає судовому захисту також і похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого, у цьому разі, боржника. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 зі справи №1-23-32/135-08-4825. Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги пред`явлено неналежним позивачем, тому просить відмовити у задоволенні позову.

15.12.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, де позивач вказує, що не погоджується із такими твердженнями та вважає, що залежно від обставин конкретної справи із таким позовом може звернутися, як стягувач (одержувач) аліментів, так і дитина з 14 років. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У цій справі одержувачем аліментів на утримання ОСОБА_5 є її мати ОСОБА_3 . 27 листопада 2009 року заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука у справі №2-2127/2009 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2009 року і до досягнення повноліття. З постанови про відкриття виконавчого провадження №18493102 від 7 квітня 2010 року з виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука у справі №2-2127/2009 та розрахунку заборгованості також вбачається, що стягувачем аліментів є позивач - ОСОБА_3 . Заяв про заміну стягувача у ВП №18493102 від ОСОБА_5 не надходило. 30 липня 2025 року заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від 30.06.2025 до 30.06.2028 року. Треба врахувати, що мати самостійно утримувала ОСОБА_8 власним коштом з трирічного віку. Підстав сумніватися у її добросовісності немає. Разом із тим батько ніколи добровільно не брав участі в утриманні дочки. Наразі є позбавленим батьківських прав щодо дочки. Отже, ОСОБА_3 правомірно звернулася до суду із цим позовом як одержувач аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Наголосив, що саме позивач, як отримувач аліментів, має право на звернення до суду з позовом про стягнення пені.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав вказаних у відзиві, вказуючи, що позивач не є належним позивачем, так як дитина досягла 18 років, тому саме дитина повинна була звертатися до суду з даним позовом.

Суд, заслухавши представників сторін, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_3 з 13.08.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому на підставі заочного рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.11.2009 року був розірваний. Після розірвання шлюбу ОСОБА_12 присвоєно прізвище ОСОБА_13 , що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу.

Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.06.2007 року, виданого Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №384.

Згідно заочного рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.11.2009 року місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з матір`ю ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

За виконавчим листом, виданого на підставі означеного вище рішення суду про стягнення аліментів, у Крюківському ВДВС у м. Кременчуці Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №18493102, відкрите 07.04.2010 року з примусового стягнення аліментів на утримання ОСОБА_8 в розмірі 1/4 частки доходу платника.

З листа-відповіді №154569 від 10.10.2025 року та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, вбачається, що станом на 01.10.2025 року заборгованість зі сплати аліментів за період з 07.09.2009 року по 16.06.2025 року складає 203 677,66 грн.

За червень місяць 2025 року нарахована сума аліментів яка підлягає до стягнення 852,25 грн, це 50% прожиткового мінімуму пропорційно дням до повноліття дитини, який настав ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З вересня 2009 року до травня 2018 року жодного платежу на утримання дитини здійснено не було. У травні 2018 року сплачено 1000,00 грн, у жовтні 2018 року - 1 500,00 грн, у грудні 2018 року - 1000,00 грн, у березні 2019 року - 1000,00 грн, у червні 2019 року - 1000,00 грн, у серпні 2019 року - 1000,00 грн, - загалом шість платежів на загальну суму 6 500,00 грн. У період з вересня 2019 року до березня 2023 року (включно) знову жодного платежу. З квітня 2023 року з ОСОБА_4 , який отримує дохід у Виконавчому комітеті Світловодської міської ради, на підставі постанови державного виконавця від 07.04.2023 року про звернення стягнення на доходи боржника здійснюється відрахування з заробітної плати.

11.10.2018 року та 07.04.2023 року відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з наявною заборгованістю на боржника державним виконавцем було накладено штрафи у розмірі 50 % та 20 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що загалом складає 82 066,76 грн.

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 травня 2025 року у справі №537/5992/24, ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав щодо дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30 липня 2025 року заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період навчання в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від 30.06.2025 до 30.06.2028 року.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Таким чином, боржник зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до боржника відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Як встановлено судом, аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття стягувалися на користь її матері - ОСОБА_3 . Тому ОСОБА_3 має право на стягнення неустойки (пені), незважаючи на досягнення донькою повноліття, за наявності заборгованості по аліментам з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти.

Тож, доводи сторони відповідача про те, що позивач не є належним позивачем так як донька досягла повноліття не заслуговують на увагу.

Суд бере до уваги, що на користь ОСОБА_3 , наразі стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання вже повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання починаючи від 30.06.2025 до 30.06.2028 року, що свідчить про те, що ОСОБА_3 діє в інтересах своєї повнолітньої доньки.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Судом встановлено, що відповідачем беззаперечних доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не надано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. При цьому, відповідач не звертався до суду з заявою про зменшення розміру неустойки з урахуванням його матеріального та сімейного стану.

Щодо обчислення розміру неустойки (пені) слід зазначити наступне.

У постанові по справі №333/6020/16-ц від 03.04.2019 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182, частина перша статті 200 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Встановлене частиною першою статті 196 СК України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Виходячи із вказаного вище, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.01.2022 року, справа № 711/679/21, провадження № 61-18434св21, зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».

Тож, оскільки згідно розрахунку заборгованості сукупний розмір заборгованості по аліментам становить 213 905,10 грн., при цьому на боржника було накладено штрафи у сукупному розмірі 82 066,76 грн, тож з урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості на яку вона нараховується, та за виключенням розміру застосованих заходів примусового виконання, одержувач аліментів має право на стягнення 131 838,34 грн пені.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення ч.1, ч.2 ст. 196 СК України, якою обмежено розмір стягуваної пені, а саме: не більше 100 відсотків заборгованості, з вирахуванням суми заходів примусового виконання, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, нарахована на суму не сплачених та невчасно сплачених аліментів у сумі 131 838,34 грн.

Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позву до суду з підстав, передбачених ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з матеріалами справи, позивач ОСОБА_3 понесла судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн., на підтвердження чого додала такі документи: ордер про надання правничої допомоги адвокатом Сирота Д.І., додаткову угоду № 3 від 16.09.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 362 від 18.09.2024 року, укладеному між адвокатом Сиротою Д.І. та ОСОБА_3 , згідно якої визначено розмір гонорару у сумі 16000,00 грн, який є фіксованим за вчинення таких дій: консультація, збирання доказів, підготовка та подання позову, надання правової допомоги та представлення інтересів клієнта у даній справі, копію платіжної інструкції №1.379823049.1 від 31.10.2025 року, де у призначенні платежу вказано оплата послуг адвоката договір №362 та додаткова угода 3 від 16.09.25, справа про стягнення пені, сума 16 000,00 грн.

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами від відповідача не надходило.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного Суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В іншій своїй Постанові від 07.09.2020 року справа № 910/4201/1 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі N 922/1163/18.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Досліджуючи надані докази щодо розміру (порядку обчислення, форми та ціни послуг) та фактичного здійснення вказаних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу та їх доведеність, за встановлених обставин, з огляду на рівень складності справи та реальності правничих витрат, суд дійшов висновку, що вищевказаний розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом правничих послуг.

А тому з урахуванням встановлених та доведених обставин, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також доведеним розміром витрат на правничу допомогу виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, є сума - 8000 грн., яка і підлягає до стягнення.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8000,00 грн. правничих витрат. В іншій частині стягнення слід відмовити з підстав їх невідповідності критерію пропорційності у цивільному судочинстві.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 259, 263 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 180, 196 СК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ), неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів за період з 07.09.2009 року по 16.06.2025 року у сумі 131 838,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

В задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 03.03.2026 року.