Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року місто Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу, Феняк О.Р., за участю секретаря судового засідання Луценко А.С., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Годун Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 12.02.2025 уклали кредитний договір № 12.02.2025-100000261, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн. строком на 217 днів з дати його надання зі сплатою відсотків у розмірі 0,5% та 1% за 1 день користування кредитом. Неустойка в сумі 90 грн. нараховується за кожен день неналежного виконання кожного зобов`язання. Також нараховується комісія в сумі 540 грн. за надання кредиту, а також додаткова комісія в сумі 1080 за обслуговування кредиту. Кошти за кредитним договором № 12.02.2025-100000261 від 12.02.2025 р. були зараховані на картковий рахунок відповідача № 5355-28ХХ-ХХХХ-6118. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на дату подання позову в неї утворилась заборгованість у розмірі 19920 грн., що складається з тіла кредиту в сумі 6000 грн., а також процентів в сумі 9300 грн., комісії в сумі 540 грн., додаткової комісії в сумі 1080 грн., а також неустойки в сумі 3000 грн. Враховуючи викладене вмотивування, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» борг за договором № 12.02.2025-100000261 від 12.02.2025 у розмірі 19920 грн., поклавши також судові витрати на відповідача.

В судове засідання представник позивача Медведєва Н.О. не з`явилася, просила розгляд справи проводити без участі позивача та його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги в частині суми отриманих відповідачем коштів в розмірі 6000 грн. В частині нарахування позивачем комісії, неустойки, процентів вказала, що за приписами Закону України «Про споживче кредитування», загальна сума нарахувань за кредитним договором не може бути більшою за суму отриманих позичальником коштів, а відповідно заперечувала проти стягнення з відповідача коштів в розмірі більшому ніж 12 000 грн.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Суд, вислухавши позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК).

Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19.

Судом встановлено, що 12.02.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 за допомогою електронного цифрового підпису Е755 шляхом ідентифікації споживача через систему BankID НБУ було укладено договір про надання споживчого кредиту № 12.02.2025-100000261 внаслідок підписання заяви про прийняття пропозиції укладення кредитного договору, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 6000 грн. шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок позичальника в банку на карту № НОМЕР_1 строком на 217 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на день користування коштами у перші три місяці (періоди) та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,5% на день користування коштами у наступні чотири місяці (періоди), що застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Також умовами договору визначено комісію за надання кредиту в сумі 540 грн., а також комісію за обслуговування кредиту в сумі 1080 грн. Також договором визначена неустойка в розмірі 90 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Вказане також підтверджується пропозицією укладення кредитного договору ТОВ «Споживчий центр», відповіддю на прийняття пропозиції позичальника, паспортом споживчого кредиту, а також підтвердженням представника позичальника щодо укладення такого кредитного договору.

Перерахування ТОВ «Споживчий центр» ОСОБА_1 кредиту в сумі 6000 грн. підтверджується листом вих..№123-0610 від 06.10.2025, згідно якого ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» на підставі укладеного з ТОВ «Споживчий центр» договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, згідно якого 12.02.2025 успішно зараховано кошти в сумі 6000 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_2 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що договір від 12.02.2025 був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, особу якої було встановлено через систему BankID НБУ, чим підтверджено укладання між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр» такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Судом встановлено, що у кредитному договорі від 12.02.2025 року № 12.02.2025-100000261 зазначено, що комісія за видачу кредиту нараховується за послуги з переказу коштів позивача на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу, інтернет-еквайрингу.

Також комісія за обслуговування кредиту за договором № 12.02.2025-100000261 включає послуги за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в договорі.

За довідкою-розрахунком ТОВ «Споживчий центр» вбачається, що у ОСОБА_1 мається заборгованість за договором кредиту № 12.02.2025-100000261 перед позивачем у загальній сумі 19920 грн., з якої борг по тілу кредиту 6000 грн., борг по процентах 9300 грн., борг з комісії за надання кредиту 540 грн., борг з комісії за обслуговування кредиту 1080 грн., борг з неустойки 3000 грн.

Внаслідок відсутності доказів проведення оплати відповідачем за умовами договору кредиту, то суд приходить до висновку про доведення наявності у відповідача зобов`язання перед позивачем з боргу за тілом кредиту в сумі 6000 грн., процентах в сумі 9300 грн., з комісії за надання кредиту в сумі 540 грн., з комісії за обслуговування кредиту в сумі 1080 грн., що загалом становить 16920 грн.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з неустойки, то суд вказує, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.

Так згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Враховуючи зазначене, вимоги про стягнення неустойки за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання, суперечать законодавству.

На підставі переліченого обґрунтування вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення з ОСОБА_1 неустойки в сумі 3000 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до вищевказаного твердження представника відповідача про законодавчо встановлений рівень обмеження вимог по стягненню заборгованості за кредитним договором суд вважає нормативно не обґрунтованим.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр», заявлені до відповідача, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з ОСОБА_1 боргу за договором кредиту № 12.02.2025-100000261 в розмірі саме 16920 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «Споживчий центр» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює відповідно 2057,58 грн. (14100 / 16600 х 2422,40 = 2057,58).

Керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 и на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 12.02.2025-100000261 від 12.02.2025 року в розмірі 16920 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 2057,58 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 03 лютого 2026 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , юридична адреса: м. Київ, вул. Саксаганського 133-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: О. Р. Феняк