КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2226/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталія Михайлівна, Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання єдиним спадкоємцем першої черги,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Коробенка С.В.,-

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Позивач просила визнати її єдиною спадкоємицею першої черги після смерті рідного батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовна заява обґрунтована тим, що її батько на момент смерті був одружений на ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та не встигла оформити спадщину після свого чоловіка.

Враховуючи вимоги ст. 1276 ЦК України, після смерті ОСОБА_4 спадщина перейшла до її спадкоємця за законом - її племінниці ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 вважає, що спадкова трансмісія не відбулась, оскільки ОСОБА_2 не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті батька позивача ОСОБА_3 , а звернулась із відповідною заявою уже після смерті ОСОБА_4 .

РішеннямСолом`янського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

На адресу Київського апеляційного суду від завідувача Першої київської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без їх участі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та необґрунтованості. Право на спадкування після смерті ОСОБА_3 замість його дружини ОСОБА_4 в порядку спадкової трансмісії перейшло до її спадкоємця - відповідача у справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2021 року.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16 січня 1979 року, ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 .

Позивач зазначала, що право на спадкування у першій черзі спадкоємців мала дружина її батька - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та не реалізувала своє право на прийняття спадщини після чоловіка.

Після смерті ОСОБА_4 відповідач звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М.

ОСОБА_1 04 листопада 2021 року звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Заведено спадкову справу № 1886/2021.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначила, що спадкова трансмісія не може бути застосована щодо переходу права власності на спадкове майно до відповідача, оскільки вона не подала заяву про прийняття спадщини саме після смерті батька позивача - ОСОБА_3 .

Заст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно дост. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Положенням ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Так, спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті, до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

Спадкова трансмісія є особливим порядком здійснення права на спадкування.

У разі переходу права на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії застосовуються як загальні правила, що регламентують способи (необхідність вчинення трансмісарам дій, що свідчать про прийняття спадщини за ст. 1269 ЦК України, недопущення прийняття спадщини з умовою чи застереженням відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України), строки прийняття та відмови від спадщини, так і спеціальні норми переходу права на прийняття спадщини до трансмісара. Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився.

На підставі викладеного можна зробити висновок, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента, є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії) і після смерті трансмітента, зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної зі спадщин або в одній заяві вказати про прийняття обох спадщин.

Судом встановлено, що батько позивача на момент смерті був одружений на ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та не встигла оформити спадщину після смерті свого чоловіка.

24 грудня 2021 року до приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. надійшла заява від сестри ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 на користь племінниці спадкодавця - ОСОБА_2 .

До матеріалів справи долучено копію заяви від 28 грудня 2021 року ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця після смерті її тітки ОСОБА_4 .

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає доведеним перехід в порядку спадкової трансмісії права на спадкування після смерті ОСОБА_3 замість його дружини ОСОБА_4 до відповідача - ОСОБА_2 .

Відповідачем вчинено самостійні юридичні дії, які засвідчували її волевиявлення спрямоване на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії після смерті першого спадкодавця - батька ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до обґрунтувань вимог позовної заяви, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та вірно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду від 31 липня 2025 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 02 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко