ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 березня 2026 року

м. Харків

справа № 643/10830/24

провадження № 22-ц/818/1076/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зарицької Катерини Юріївни на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2025 року, постановлене під головуванням судді Крівцова Д.А.,-

п о с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Зарицької Катерини Юріївни звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Зарицька Катерина Юріївна просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам у справі, не звернув увагу на відсутність матері в усіх сферах життя дитини протягом трьох років. Вказує, що мати не бажає бачитися та спілкуватися з дитиною, саме така поведінка матері суперечить інтересам дитини. Суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідачка жодного разу не з`явилася на засідання комісії органу опіки та піклування, не приймала участь у судових засіданнях, відповідачка не скористалась можливістю відвідати дитину та ніяким чиним не бажає змінити поведінку. Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок Департаменту служб у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Зазначає, що свідоме ухилення матері від виконання батьківських обов`язків ніяким чином не відповідає інтересам дитини, а лише відображає безвідповідальне ставлення до вирішення взаємовідносин з донькою та завдає шкоду дитині.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні, з огляду на недоведеність позивачем факту свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, та втрати інтересу до дитини і зміна поведінки відповідача в кращій бік є неможливою. Також позивачем не доведено, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати завданням справедливого розгляду даної справи на засадах якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.02.2015 року, який було розірвано рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.03.2019 року.

Під час перебування у шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторно виданим Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27.06.2023 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1550 (а.с. 7).

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17.05.2023, ухваленим у справі № 554/10320/22, визначено місце проживання дитини з позивачем (а.с. 14-17).

Згідно з відповіддю директора КЗ «Харківський ліцей № 167 ХМР» № 594 від 06.09.2024, дитина є ученицею 4-Б класу зазначеного ліцею, виконує навчальне навантаження, встановлене навчальним планом у повному обсязі; учасником освітнього процесу доньки є позивач, він здійснює виховний процес, цікавиться та позашкільними справами доньки (а.с. 18).

Як вбачається з Довідки, наданої Комунальним закладом «Малороганський сільський будинок культури Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області», учениця гуртка «Колектив естрадного танцю «Бамбіно» ОСОБА_4 регулярно відвідує заняття, що проходять в КЗ «Малороганський СБК». Позивач спілкується з керівником гуртка, який навчає доньку, з адміністрацією Будинку культури, цікавиться позашкільним життям дитини. З відповідачем у керівника гуртка або адміністрацією закладу жодного контакту не відбувалось. Дитину до закладу приводить і забирає батько (а.с.19).

Згідно з Характеристикою позивача № 208 від 06.06.2024, виданою Державним навчальним закладом «Регіональний центр професійної освіти будівельних технологій Харківської області», позивач працює у вказаному закладі на посаді «старший майстер». За час роботи зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований та надійний працівник, який добросовісно виконує власні трудові функції (а.с.20-21).

Позивачем також надано довідку про доходи за період з травня 2023 року по травень 2024 року (а.с.21).

Відповідно до Довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 2069 від 14.06.2024, в результаті проведення огляду позивача психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказання для виконання обов`язків водія, відсутні (а.с.22).

30.01.2025 Департаментом служб справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради виданий Висновок № 89, згідно з яким вказаний Департамент, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини (а.с.49-50).

Як вбачається з довідки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 288/3369 від 08.02.2025, позивачу надана відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 2 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізацію», на строк до 31.08.2025 (а.с. 58).

З письмових пояснень ОСОБА_4 від 23.12.2022, наданих Службі у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, вбачається, що дитина хоче проживати з батьком, а не з матір`ю тому, що мати та інша особа її б`ють та ображають, змушують працювати і залишають саму вдома (а.с. 67).

З Висновка психолога для суду про емоційний стан і систему сімейних відносин ОСОБА_4 від 20.08.2022 вбачається, що емоційна сфера дитини не розвинута, вона погано розуміє свої емоції та емоції інших людей. Дитина часто перебуває у напруженні, тривозі, передчутті того, що трапиться щось погане. Під час бесіди з психологом дитина розповіла, що її відношення до матері та співмешканця ОСОБА_5 дуже погане. Коли дитина жила у матері у Дніпрі , ОСОБА_5 часто сварив її, бив ременем, змушував працювати в городі, мити посуд дуже холодною водою, прибирати за собакою. Кожен день ОСОБА_5 був п`яний. Мати не захищала дочку, навіть підтримувала свого чоловіка, коли він її ображав. У батька ОСОБА_4 почувається краще, там більш спокійна атмосфера, а тому їй краще жити з батьком, а не з матір`ю. У підсумку зазначено, що проживання дитини з відповідачем та її співмешканцем негативно впливає на емоційно-психологічний стан дитини. Зараз у дівчинки ознаки високого рівня тривожності, порушення в розвитку емоційної сфери, страхи. Дитина має дуже велике бажання жити з позивачем, не хоче і боїться жити з відповідачем. Відповідач та її співмешканець вчиняли до дитини фізичне і психологічне насильство. Життя у подібних умовах призведе до подальшого погіршення психоемоційного стану дитини та її психічного здоров`я (а.с.68-70).

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20.02.2015 року, який розірвано рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.03.2019 року. В шлюбі народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відповідності до рішення Московського районного суду міста Харкова від 17.05.2023 у справі № 554/10320/22 місце проживання дитини визначено з позивачем. Задовго до судового визначення місця проживання дитини з позивачем, та по сьогодні, забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини провадиться виключно одноособово позивачем. Відповідач в жоден спосіб не приймає участі у вихованні дитини, прямо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є фактичною підставою для звернення з позовом про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що згідно з відповіддю директора КЗ «Харківський ліцей № 167 ХМР» № 594 від 06.09.2024, дитина є ученицею 4-Б класу зазначеного ліцею, виконує навчальне навантаження, встановлене навчальним планом у повному обсязі; учасником освітнього процесу доньки є позивач, він здійснює виховний процес, цікавиться та позашкільними справами доньки (а.с.18).

З Довідки, наданої Комунальним закладом «Малороганський сільський будинок культури Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області» вбачається що учениця гуртка «Колектив естрадного танцю «Бамбіно» ОСОБА_4 регулярно відвідує заняття, що проходять в КЗ «Малороганський СБК». Позивач спілкується з керівником гуртка, який навчає доньку, з адміністрацією Будинку культури, цікавиться позашкільним життям дитини. З відповідачем у керівника гуртка або адміністрацією закладу жодного контакту не відбувалось. Дитину до закладу приводить і забирає батько (а.с.19).

Департаментом служб у справах дітей виконавчого комітету ХМР від 30.01.2025 року №89 надано суду висновок, відповідно до якого Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньоїОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вона тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків(а.с.49-50).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Вищезазначений висновок Департаменту Служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Колегією суддів встановлено, що висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету ХМР віл 30.01.2025 року №89 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав складений без участі ОСОБА_2 та лише на підставі даних, наданих позивачем.

Даний висновок не містить будь-яких даних, які, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є правовою підставою для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості даного висновку.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Разом з тим матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Сам факт проживання матері окремо від дитини, невідвідування матір`ю шкільного закладу та будинку культури, в який дитина ходить на гурток - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачка умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Саме лише посилання дитини на грубе поводження з боку матері не є належним доказом вчинення відповідачкою фізичного та психологічного насилля відносно дитини.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньоїОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Проте відмова у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не позбавляє позивача права на звернення до суду із таким позовом, якщо відповідач в подальшому не змінить свого ставлення до виховання дитини.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 370, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зарицької Катерини Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук