№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2094/2026
Головуючий у суді першої інстанції: Єросова І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року, ухвалене у м. Києві у складі судді Єросової І.Ю., повний текст якого складено 10 березня 2025 року, у справі № 759/25905/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

УСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Веллфін» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №112809, вчинений 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.С. В результаті визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню стягненні з нього грошові кошти у розмірі 15 527,57 грн. в межах виконавчого провадження №64039641. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Веллфін» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 15 527,57 грн., а також судові витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Веллфін» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 15 527,57 грн.

Стягнуто з ТОВ «Веллфін» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що до позовної заяви ним було надано договір про надання правничої допомоги, опис наданих адвокатом послуг, ордер на надання правничої допомоги та квитанцію про сплату витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. При цьому відповідачем не надано заперечень щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу. А відтак, вважає, що суд першої інстанції мав стягнути з відповідача на його користь вказану суму витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві ЦМУМЮ відкрито виконавче провадження №64039641 на підставі виконавчого напису №112809, вчиненого 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості в сумі 152 630,00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року у справі №760/3070/24, яке набрало законної сили 28 жовтня 2024 року, визнано вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

13 листопада 2024 року постановою старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві ЦМУМЮ виконавче провадження №64039641 закінчено у зв`язку із надходженням рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В межах вказаного виконавчого провадження з ОСОБА_1 стягнуто та перераховано на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість у розмірі 15 527,57 грн.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнув з ТОВ «Веллфін» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 15 527,57 грн.

Також, у порядку вирішення питання про розподіл судових витрат судом було стягнуто з ТОВ «Веллфін» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

У частині стягнення із ТОВ «Веллфін» на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 15 527,57 грн. рішення суду сторонами не оскаржене, а тому апеляційний суд не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції лише в частині нестягнення судом заявлених ним витрат на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень ст.ст. 141, 270 ЦПК України питання про відшкодування витрат на правничу допомогу стороні, на користь якої ухвалено рішення, може бути вирішене або одночасно з ухваленням рішення по суті вимог, або в порядку ухвалення додаткового рішення.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Веллфін» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 15 527,57 грн., а також судові витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не вирішував по суті вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення викладено лише роз`яснення про спосіб визначення розміру, подання доказів та вирішення питання відшкодування витрат на правничу допомогу. Проте, в рішенні суду не вказано про висновки щодо вирішення питання про відшкодування позивачеві витрат на правничу допомогу у заявленому ним розмірі. Таких висновків не було викладено і у резолютивній частині рішення.

Відтак, суд першої інстанції не вирішував питання про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу. Тому, питання щодо відшкодування ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу може бути вирішене шляхом ухвалення додаткового рішення, за наявності підстав для стягнення відповідних сум, а не шляхом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді