У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Кушнір Б.Б.,

за участі секретаря судового засідання Арбуза Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визначення частки майна боржника у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2026 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. звернувся до Франківського районного суду м. Львова із поданням про визначення частки майна боржника по цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Подання обгрунтовує тим, що на виконанні у приватного виконання виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича перебувають на виконанні провадження №80101470, №80101893 ат №80102061 з виконання виконавчих листів №465/4664/25 від 22.01.2026, що видав Франківський районний суд м. Львова.

У ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржників відсутні кошти для повернення коштів стягувачу, що стало підставою для звернення з відповідним поданням.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак до суду через підсистему надійшла заява від приватного виконавця Білецького І.М., в якій просить розгляд подання здійснювати без його участі.

Сторони також в судове засідання не з`явились хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду подання, зокрема, відповідачі шляхом оголошення на сайті Судової влади України.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали подання та надані докази, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 16.12.2025 у справі №465/4664/25 задоволено позов ОСОБА_1 та присуджено до стягнення на користь позивача з: ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 20 000,00 доларів США та 6 056 грн. судового збору; ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 10 000,00 доларів США та 3 028 грн. судового збору; з ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 10 000,00 доларів США та 3 028 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення 22.01.2026 видано виконавчі листи, які звернуті позивачем до виконання.

На підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження, 27.01.2026 приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень №80101470, №80101893 та №80102061 з виконання виконавчих листів у справі №465/4664/25 від 22.01.2026, що видав Франківський районний суд м. Львова.

Згідно відповідей Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України, інформація по боржниках відсутня.

Згідно відповіді МВС у боржників немає зареєстрованих транспортних засобів.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно вказаного Витягу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є особами, яким на праві спільної сумісної власності належить вказана квартира, а тому виходячи з рівності часток кожному із співвласників належить 1/6 частки квартири.

Також ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину, Р. №2487, 03.09.2010, виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою володіє 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 , а також відповідно до свідоцтва про право на спадщину, Р.№2496, 03.09.2010, виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою володіє 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин слід визначити частки, які належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у майні, що знаходиться у спільній сумісній власності згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відтак, під час перевірки майнового стану встановлено відсутність у боржників грошових коштів, інших джерел доходу та рухомого майна, а також іншого нерухомого майна.

Таким чином, станом на момент звернення до суду, а саме 30.01.2026 у боржників відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, окрім як частку у спільній сумісній власності.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 85, 87 постанови від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

У постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 643/16464/17 (провадження № 61-4405) Верховний Суд, виходячи із обставин справи, вважав за можливе за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, визначивши ідеальну частку боржника у спільній сумісній власності.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231/16-ц (ЄДРСРУ № 87393444) зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

З урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства. При розгляді подання державного виконавця в порядку ст.443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду. Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-260, 353, 354, 443 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визначення частки майна боржника у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Визнати, що ОСОБА_2 на праві власності належить 2/6 частки майна квартири АДРЕСА_1 .

Визначити, що ОСОБА_3 на праві власності належить 1/6 частки майна квартири АДРЕСА_1 .

Визначити, що ОСОБА_4 на праві власності належить 1/6 частки майна квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Кушнір Б.Б.