головуючий у суді І інстанції Саадулаєв А.І.
провадження № 22-ц/824/1502/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою, у якій просив суд:

1. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатним.

2. Встановити над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , опіку та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що заявник ОСОБА_1 є повнорідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ще у 2000 році у ОСОБА_2 діагностовано ДЦП, мікроцефалію, синдром Опіца, ДЦП у формі симптомокомплексу Літтля (спастична диплегія). Через наявний психічний розлад з дитинства у ОСОБА_2 нерозвинена мова, порушення координації рухів, розвитку дрібної моторики рук, слабка, нестійка, короткотривала пам`ять, логічне мислення не сформоване, слабо розвинуті навики самообслуговування, у зв`язку з чим, освіту він здобував в Спеціальній школі-інтернаті №8 І-ІІ ступенів міста Києва (для дітей з потребою у корекції розумового розвитку).

Після досягнення повноліття, ОСОБА_2 також пройшов медичне обстеження, за результатами якого, у нього діагностовано: Помірну розумову відсталість, 2-й ступінь системного недорозвитку мови, Дизартрія тяжкого ступеня, Синдром Опіца, ДЦП у формі симптомокомплексу Літтля. Через наявні захворювання ОСОБА_2 має знижену пам`ять, істотне порушення мовлення (зрозуміле лише близьким, які постійно перебувають з ним в контакті), не може концентруватися тривалий час на певному об`єкті чи процесі, не може вільно читати, рахувати та писати, не розуміє сенс прочитаного йому тексту, не розрізняє форми та кольори, практично не контактує з оточуючими, не здатний підтримувати комунікацію, не здатний до самообслуговування, у тому числі через порушення рівноваги, координації, утримання положення тіла.

ОСОБА_2 мав статус інваліда з дитинства, а з 22 серпня 2015 року йому встановлено першу (1)-А групу інвалідності безстроково через наявний у нього хронічний психічний розлад, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0433281, виданою 06 жовтня 2015 року та Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1665, виданою 06 жовтня 2015 року Спеціалізованою психіатричною МСЕК № 2.

Через наявні захворювання, ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати дійсність, читати та рахувати, розуміти зміст написаного, висловлювати свої думки, не може самостійно одягнутись, приготувати собі їжу, є нездатним до самообслуговування, до пересування на значні дистанції без сторонньої допомоги, не має логічного та аналітичного мислення, не розуміє обставин, що відбуваються навколо нього, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих.

Перебуваючи у такому стані, ОСОБА_2 не має змоги приймати будь-які рішення стосовно вирішення навіть повсякденних питань. Розлад його здоров`я носить стійкий характер, не піддається ефективному лікуванню, внаслідок чого, ОСОБА_2 не може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Через наявний у ОСОБА_2 психічний розлад він може поставити себе у скрутний матеріальний стан, стати жертвою недобросовісних людей. Такий стан справ ставить під загрозу захист здоров`я, майнових та немайнових інтересів ОСОБА_2 , які він за станом здоров`я не може самостійно здійснювати.

Заявник, як повнорідний брат, доглядає за ОСОБА_2 з 2019 року, піклується про нього, а також має можливість дбати про нього в майбутньому, створювати необхідні умови для догляду, лікування та реабілітації. Крім того, заявник не перебуває на обліку та не лікується в наркологічних закладах, не зловживає спиртними напоями, не є наркозалежним, не має судимості. Батьки ОСОБА_2 згодні на призначення заявника опікуном, оскільки вони самостійно не мають змоги в повній мірі забезпечити сина належним піклуванням і утриманням через вік та стан здоров`я.

Рішенням Шевченківського районногосуду міста Києва від 06 травня 2025 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та встановлення опіки.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - недієздатним. В іншій частині заяви відмовлено. Встановлено строк дії рішення про визнання недієздатним два роки з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи наявний висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109-2387 від 23 квітня 2025 року про недоцільність призначення заявника опікуном, та враховуючи наявність у ОСОБА_2 батьків, які не заперечували, що вони можуть бути опікунами, а також враховуючи те, що заявником та його представником не підтримано вимоги заяви про встановлення опіки над ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року в частині відмови у призначенні заявника опікуном та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявник має повну цивільну дієздатність, а також є повнорідним братом ОСОБА_2 .

Крім того зазначає, що батьки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - власних заяв щодо призначення їх опікунами ОСОБА_2 не подавали, а натомість надали згоду про призначення опікуном ОСОБА_1 .

Жодні інші особи також не претендували бути призначеними опікунами ОСОБА_2 .

При цьому заявник проживає спільно з ОСОБА_2 та з 2019 року доглядає за ним і має необхідні навички піклування про брата.

Вказує, що під час судового розгляду справи № 761/26837/24 не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не має можливості виконувати обов`язки опікуна або ж його інтереси чи поведінка суперечать інтересам брата ОСОБА_2 .

Зазначає, що на підтвердження можливості заявника виконувати функції опікуна, а також для підтвердження відсутності перешкод у призначенні ОСОБА_1 суду були надані:

довідка про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин, Витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», якими підтверджено, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку та не лікується в наркологічних закладах, не зловживає спиртними напоями, не є наркозалежним, не має судимості;

довідки про доходи, якими підтверджено, що ОСОБА_1 має дохід, достатній для надання ОСОБА_2 належного утримання;

свідоцтво про право власності на житло, яким підтверджено, що ОСОБА_1 має на праві власності житло, в якому мешкає разом з братом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Отже, на думку скаржника, наявні всі обставин, які підтверджують можливість ОСОБА_1 бути опікуном, а також відсутні обставини, які перешкоджають заявнику бути опікуном.

Звертає увагу, що ні ЦК України, ні законодавство України про військовий обов`язок та мобілізацію, ні інші законодавчі та підзаконні нормативно-правові акти не містять заборони для військовозобов`язаних бути призначеними опікунами над недієздатними особами.

Тому та обставина, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, не може бути підставою для відмови у призначенні його опікуном.

При цьому зауважує, що ОСОБА_1 має відстрочку від призову на військову службу по мобілізації на підставі п.1 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як заброньований працівник державного підприємства.

Тобто, належність апелянта до категорії військовозобов`язаних не є ні перешкодою для призначення його опікуном, ні обставиною, що впливає на можливість виконувати ОСОБА_1 обов`язки опікуна.

Що ж стосується відсутності письмової відмови батьків ОСОБА_2 від опіки над сином чи доказів неможливості виконання ними обов`язків опікунів через стан здоров`я, зазначає таке.

Законодавством не встановлено пріоритет батьків повнолітньої особи перед іншими родичами при призначенні опікуном. Натомість до уваги має братися саме можливість майбутнього опікуна виконувати опікунські обов`язки.

До того ж особа може стати опікуном повнолітньої особи лише добровільно, за її волевиявленням, оформленим у письмовій заяві.

Разом з тим, Правила №34/166/131/88 не містять вимоги щодо перевірки стану здоров`я батьків повнолітньої особи, яка потребує опіки, чи їх спроможності піклуватися про таку особу, за умови, що батьки не претендують бути опікунами.

Тому наявність у ОСОБА_1 статусу військовозобов`язаного, а також відсутність документального підтвердження причин, з яких батьки ОСОБА_2 не можуть самостійно в повній мірі забезпечити сина ОСОБА_5 належним піклуванням, не є підставою для відмови заявнику у призначенні його опікуном.

До того ж наявність у ОСОБА_2 батьків також не може бути підставою для відмови апелянту у призначенні його опікуном, оскільки батьки в період судового розгляду справи не виявили бажання здійснювати опіку над сином, а без їх згоди покладення на них функцій опіки буде незаконним.

Щодо посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на те, що заявником та його представником не підтримано вимоги заяви про встановлення над ОСОБА_2 опіки та призначення ОСОБА_1 , зазначає.

Що дійсно, в судовому засіданні заявник та представник повідомили суду про те, що не наполягають на вимогах про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 . Така позиція заявника обумовлювалася тим, що він сподівався на те, що після ухвалення судом рішенням про визнання ОСОБА_2 недієздатним їх батьки звернуться до органу опіки та піклування з документами, необхідними для призначення когось з них опікуном.

Проте у подальшому заявник з`ясував, що батьки такого наміру не мають, а отже фактично ОСОБА_2 на теперішній час залишається без опіки, а отже його права не можуть бути захищені.

При цьому наголошує, що від вимоги про визнання опікуном ОСОБА_2 апелянт не відмовлявся, заяв про зміну вимог чи відмову від опіки до суду не подавав. У судовому засіданні, що відбувалося 06 травня 2025 року, було лише повідомлено, що заявник на цій вимозі не наполягає (хоча й вважає висновок органу опіки та піклування незаконним), так як розраховує, що опіку буде оформлено його батьками.

Але, враховуючи небажання жодного з батьків бути опікунами, апелянт на сьогодні вважає, що для захисту прав його брата ОСОБА_2 необхідним є вирішення питання про призначення його опікуном.

Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Панченко А.В. у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Панченко А.В. у судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

Оскільки рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року не оскаржується у частині визнання ОСОБА_2 недієздатним, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині відмови у призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 11 квітня 1998 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського району міста Києва, та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим 17 березня 1993 року Міським Палацом Новонароджених, м. Київ (а.с. 10-11).

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

У 2000 році у ОСОБА_2 діагностовано ДЦП, мікроцефалію, синдром Опіца, ДЦП у формі симптомокомплексу Літтля (спастична диплегія).

Через наявний психічний розлад з дитинства у ОСОБА_2 нерозвинена мова, порушення координації рухів, розвитку дрібної моторики рук, слабка, нестійка, короткотривала пам`ять, логічне мислення не сформоване, слабо розвинуті навики самообслуговування, у зв`язку з чим, освіту він здобував в Спеціальній школі-інтернаті № 8 І-ІІ ступенів міста Києва (для дітей з потребою у корекції розумового розвитку).

Вищевказані обставини підтверджуються характеристикою учня 9 класу ОСОБА_2 , виданою 24 травня 2014 року Спеціальною школою-інтернатом №8, Випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 157/2000, виданою Українською дитячою спеціалізованою лікарнею «Охматдит» 14 березня 2000 року, Медичним висновком № 2 про дитину-інваліда віком до 16 років від 19 лютого 2008 року, Медичним висновком № 6 про дитину-інваліда віком до 16 років від 01 березня 2010 року, що видані Київським міським психоневрологічним диспансером № 1.

Після досягнення повноліття ОСОБА_2 також пройшов медичне обстеження, за результатами якого, у нього діагностовано: Помірну розумову відсталість, 2-й ступінь системного недорозвитку мови, Дизартрія тяжкого ступеня, Синдром Опіца, ДЦП у формі симптомокомплексу Літтля.

Через наявні захворювання ОСОБА_2 має знижену пам`ять, істотне порушення мовлення (зрозуміле лише близьким, які постійно перебувають з ним в контакті), не може концентруватися тривалий час на певному об`єкті чи процесі, не може вільно читати, рахувати та писати, не розуміє сенс прочитаного йому тексту, не розрізняє форми та кольори, практично не контактує з оточуючими, не здатний підтримувати комунікацію, не здатний до самообслуговування, у тому числі через порушення рівноваги, координації, утримання положення тіла.

Указані обставини підтверджуються Випискою з медичної карти № 3341 пацієнта ОСОБА_2 , виданою територіальним медичним об`єднанням «Психіатрія» у місті Києві 11 червня 2015 року.

ОСОБА_2 мав статус інваліда з дитинства, а з 22 серпня 2015 року йому встановлено першу (1)-А групу інвалідності безстроково через наявний у нього хронічний психічний розлад, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0433281, виданою 06 жовтня 2015 року та Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1665, виданою 06 жовтня 2015 року Спеціалізованою психіатричною МСЕК № 2.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 1810 від 30 грудня 2024 року встановлено:

1. ОСОБА_2 страждає на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді Помірної розумової відсталості (F71.0 згідно з МКХ-10).

2. Наявний психічний розлад у ОСОБА_2 носить характер стійкого та хронічного.

3. За своїм психічним станом ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 72-75).

Згідно з довідкою, виданою лікувально-діагностичним центром ТОВ «Медікал-Сіті» 15 червня 2024 року, ОСОБА_1 не має психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, проти показів для догляду та опікунства (а.с. 21).

ОСОБА_1 станом на 21 червня 2024 року на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та у розшуку не перебуває, що підтверджується витягом МВС України (а.с. 22).

Згідно з військово-обліковим документом із застосунку «Резерв+» Міністерства оборони України від 16 червня 2025 року ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, бронювання до 26 грудня 2025 року (а.с. 181).

Враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, під час вирішення питання щодо призначення особи чоловічої статі призовного віку опікуном недієздатної особи, суд повинен перевірити наявність можливих зловживань у цьому питанні.

Однак відповідно до наданих ОСОБА_1 доказів, йому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Указані обставини виключають наявність у ОСОБА_1 мотивів зловживання та ухилення від мобілізації в умовах воєнного стану.

ОСОБА_1 та ще трьом особам у рівних частках належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 23).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надали письмові нотаріально посвідчені згоди на призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 (а.с. 26-27).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 109-2387 від 23 квітня 2025 року, опікунська рада при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації дійшла висновку про недоцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над братом ОСОБА_2 , у разі визнання його судом недієздатним (а.с. 103-104).

Відповідно до частин 1, 2 статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Частиною 1 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з частиною 1 статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.

Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини 1 статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).

ОСОБА_1 , звернувшись до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення його опікуном ОСОБА_2 , посилався на те, що він є рідним братом ОСОБА_2 , вони проживають разом та він здійснює за ним догляд, оскільки ОСОБА_2 обмежений у самообслуговуванні, здатності до спілкування, здатності контролювати свою поведінку та потребує постійного стороннього догляду.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду цієї справи від органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшов висновок № 109-2387 від 23 квітня 2025 року, про недоцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над братом ОСОБА_2 , у разі визнання його судом недієздатним (а.с. 103-104).

У вказаному висновку зазначено, що результатами обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 (акт від 07 лютого 2025 року) встановлено, що умови для проживання задовільні. За станом здоров`я, згідно з медичними довідками про проходження профілактичних психіатричного та наркологічного оглядів, а також з урахуванням відсутності судимості і результатів обстеження умов проживання, протипоказань щодо виконання повноважень опікуна ОСОБА_1 не виявлено. ОСОБА_1 є особою з повною цивільною дієздатністю, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Разом з тим, до складу сім?ї ОСОБА_2 , крім рідного брата, потенційного опікуна ОСОБА_1 , входять: його мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_3 . Батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подано заяви від 05 липня 2024 року про надання згоди на призначення сина ОСОБА_1 опікуном над сином ОСОБА_2 .

Потенційний опікун ОСОБА_1 (виповнилось 31 рік) за загальним правилом, як військовозобов?язаний чоловік від 25 до 60 років, підлягає мобілізації, у членів опікунської ради виникло питання чому батьки, яким виповнилось 58 років не можуть опікуватися сином ОСОБА_5 .

Тому опікунська рада прийняла рішення (22 січня 2025 року, 19 лютого 2025 року, 19 березня 2025 року) відкласти розгляд заяви для всебічного з?ясування додаткових обставин (надання заяв батьків про відмову взяття опіки над сином ОСОБА_5 , надання довідок лікарсько-консультативної комісії відносно їх стану здоров`я тощо).

Таким чином, опікунська рада висловила прохання щодо надання документального підтвердження: з яких причин батьки самостійно не мають змоги в повній мірі забезпечити сина ОСОБА_5 належним піклуванням (через вік, стан здоров`я тощо).

Оскільки наразі не було надано будь-яких документальних доказів щодо неможливості батьків опікуватися сином ОСОБА_2 , у опікунської ради відсутні аргументи з приводу рекомендувати ОСОБА_1 опікуном, адже наявні інші родичі, які можуть ними бути.

Встановлюючи коло осіб, які могли б опікуватися ОСОБА_2 , апеляційний суд враховує, що частиною 4 статі 63 ЦК України визначено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі №753/1905/22 зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17, від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21, від 24 липня 2024 року у справі №727/597/24.

Таким чином, оскільки у матеріалах справи відсутнє подання (висновок) органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви в цій частині.

Висновок суду першої інстанції про визнання того, що заявник та його представник у судовому засіданні не підтримали вимоги заяви про встановлення над ОСОБА_2 опіки та призначення ОСОБА_1 його опікуном, є підставою для відмови у задоволенні заяви, є помилковим, оскільки письмової заяви про відмову від цієї вимоги заявником подано не було, однак такий помилковий висновок суду першої інстанції не є підставою для скасування правильного за своєю суттю рішення суду в оскаржуваній частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Між тим, частиною першою статті 65 ЦК України передбачено, що до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

З огляду на вищевикладене, до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатного ОСОБА_2 необхідно покласти на Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації для здійснення обов`язків з опіки над останнім.

Апеляційний суд зауважує, що до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатному ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до статті 67 ЦК України, зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 299 ЦПК України судові витрати по провадженню справи про визнання громадянина недієздатним відносяться на рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року залишити без змін.

До призначення опікуна недієздатному ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 02 березня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська