СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6248/25

пр. № 2-о/759/19/26

05 лютого 2026 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участі секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

заявника ОСОБА_1

заінтересрваної особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ :

І. Зміст позовних вимог.

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні свого рідного брата ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини. Свої вимоги Заявник обґрунтовує тим, що загиблий брат фактично замінив йому батьків, які були особами з інвалідністю та померли (мати у 1998 році, батько у 2005 році). Заявник стверджує, що протягом усього життя, включаючи період навчання у коледжі та університеті, а також після створення власної сім`ї, він перебував на повному матеріальному забезпеченні брата, який оплачував його навчання, придбавав майно (автомобіль, ноутбук, телефон), утримував його дітей та надавав кошти під час проходження військової служби. Встановлення факту необхідно Заявнику для оформлення одноразової грошової допомоги (ОГД) у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року відкрито провадження у справі.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Заявник в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, письмових пояснень до суду не надходило.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Судом встановлено, що заявник, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Києві. Його рідний брат, ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Батьки братів були особами з інвалідністю з дитинства. Мати, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а батько, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно з поясненнями заявника, після смерті батьків та у зв`язку з їхньою хворобою за життя, обов`язки щодо піклування, виховання та матеріального забезпечення заявника перейняв на себе його старший брат, ОСОБА_7 . Заявник стверджує, що брат оплачував його спортивні секції, навчання у коледжі та університеті (КНЕУ ім. Гетьмана), придбавав особисті речі, техніку (ноутбук, телефон) та транспортні засоби (скутер, автомобіль).

У період з 01.04.2005 по 31.05.2010 року заявник отримував пенсію у зв`язку із втратою годувальника як круглий сирота. На момент припинення виплати пенсії (травень 2010 року) заявнику виповнилося 23 роки, що свідчить про завершення періоду його соціальної незахищеності як особи, що навчається.

Судом також встановлено, що заявник є повнолітньою, працездатною особою, має власну сім`ю, виховує сина (2016 р.н.) та доньку (2019 р.н.). Заявник підтвердив, що має професійні навички у будівельній сфері та з 2018 року мав періодичні доходи від підзаробітків.

ОСОБА_4 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 під час виконання обов`язків військової служби в період дії воєнного стану.

Заявник звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022. Листом №13/2392/с від 20 лютого 2024 року йому було повідомлено про необхідність надання документів, що підтверджують факт перебування на утриманні загиблого на дату його смерті.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (ст. 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли в період проходження служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Як визначено ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

У статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Суд зазначає, що для встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, що необхідно для отримання заявником разової грошової допомоги, має значення встановлення обставин перебування такої особи на повному утриманні померлого військовослужбовця або одержання від нього допомоги, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що знає братів ОСОБА_1 та загиблого тривалий час. Підтвердила, що загиблий проживав за вказаною заявником адресою.

Зі слів свідка, загиблий був рідним братом заявника, постійно піклувався про нього та його сім`ю, між ними були добрі родинні відносини. Свідок зазначила, що у загиблого власної сім`ї не було, та він допомагав заявнику матеріально та підтримував морально, оскільки їх батьки були людьми з інвалідністю, і ОСОБА_9 був ще неповнолітнім коли померли батьки, тому ОСОБА_10 про нього дбав.

Також свідок повідомила, що їй невідомо, чи оформлювалася офіційна опіка над заявником, а також чи має заявник проблеми зі здоров`ям, однак підтвердила, що загиблий допомагав ОСОБА_11 .

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_8 , оскільки вони носять загальний характер, ґрунтуються переважно на особистих спостереженнях та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Свідок не надала відомостей щодо розміру, регулярності матеріальної допомоги загиблого, не підтвердила факт повного утримання заявника, а також не змогла повідомити про наявність чи відсутність у заявника інших джерел доходу.

Отже, суд вважає, що зазначені покази не є достатніми для встановлення факту перебування заявника на утриманні загиблого військовослужбовця.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_9 . На момент загибелі брата (жовтень 2023 року) Заявнику виповнилося 36 років. Він є особою працездатного віку, має вищу освіту (магістр) , володіє професійними навичками будівельних робіт та займається професійним спортом. Згідно зі ст. 267 Сімейного кодексу України, обов`язок утримувати брата/сестру виникає лише щодо малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних повнолітніх осіб. Заявник не надав доказів своєї непрацездатності чи інвалідності, що є ключовою умовою для виникнення правового статусу утриманця для повнолітньої особи.

Заявник у тексті заяви вказує на численні факти отримання цінних подарунків та оплати послуг (скутер, перше авто у 2006 році, ноутбук, ремонт, побутова техніка, іграшки дітям). Суд розцінює ці факти як добровільну допомогу та вияв родинної підтримки з боку старшого брата, а не як обов`язкове та повне утримання. Наявність у заявника власної сім`ї, дружини та двох дітей передбачає, що він як голова сім`ї має забезпечувати себе та своїх рідних самостійно. Отримання «підзаробітків», про які згадує Заявник, підтверджує наявність у нього власних джерел доходу, незалежних від допомоги брата.

Для встановлення факту утримання недостатньо довести факт отримання допомоги. Необхідно довести, що ця допомога була переважною над усіма іншими доходами Заявника.

Заявник перебував на обліку як безробітний, проте тривалість цього стану та відсутність спроб працевлаштування працездатної особи не можуть бути підставою для перекладання тягаря утримання на державу через статус «утриманця» загиблого воїна.

Допомога, яку брат надсилав під час служби в ЗСУ, мала характер фінансової підтримки сім`ї у важкий час, але не може вважатися «основним джерелом існування» для дорослого чоловіка.

Надання допомоги одним членом сім`ї іншому не є доказом перебування останнього на його повному утриманні. Враховуючи працездатність заявника, наявність у нього освіти та професійних навичок, суд вважає, що вимоги Закону щодо статусу «утриманця» не дотримані. Встановлення цього факту виключно з метою отримання виплат, без реальної втрати єдиного джерела засобів до існування, суперечить змісту норм соціального захисту.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з огляду на недоведеність вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на заявника.

На підставі наведеного та керуючись ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 2, 11, 13, 19, 258, 259, 264, 265, 268, 272, 293, 294, 315, 352, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко