Номер провадження 2/719/57/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 березня 2026 року м.Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Цицак В.Л.,

за участю секретаря Тартус І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Новодністровськ, Чернівецької області цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», за підписом представника Тараненка Артема Ігоровича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2025 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області надійшла позовна заява ТзОВ «Юніт Капітал», за підписом представника Тараненка А.І., до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 42400,00 грн., судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначають, що 04 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Кредитний договір № 209102447 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора. При укладені Кредитного договору сторони діяли відповідно до алгоритму дій в ІТС та досягли згоди з усіх істотних умов договору. За умовами Кредитного договору 04 квітня 2021 року ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 через банк провайдер грошові кошти в розмірі 13250,00 грн. на банківську карту останнього № НОМЕР_1 , вказану у Заявці на укладення Кредитного договору.

На підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. та додаткових угод до нього згідно реєстру прав вимоги № 134 від 18.05.2021р. право грошової вимоги від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 за Кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р. перейшло до ТзОВ «Таліон Плюс». Надалі, 05 серпня 2020 року на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р., згідно реєстру прав вимог №10 від 31.07.2023р. право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р. перейшло до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а 04 червня 2025 року - до ТзОВ «Юніт Капітал» за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025р. та відповідно до Реєстру прав вимоги від 04.06.2025р.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав та не повернув наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором, то на момент подання позовної заяви загальна сума заборгованості за Кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р. становить 42400,00 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту 13250,00 грн. та заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом 29150,00 грн.

З огляду на зазначене просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р. в загальній сумі 42400,00 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

19 січня 2026 року в Новодністровський міський суд Чернівецької області із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області на підставі ухвали суду від 02.12.2025р. після відкриття провадження у справі, але до початку розгляду справи по суті, надійшла вищезгадана справа.

Ухвалою суду від 20.01.2026р. призначено судове засідання на 05 лютого 2026 року о 10 год. 00 хв. із викликом (повідомленням) сторін.

05 лютого 2026 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача Тараненка А.І. про витребування доказів, яке задоволено частково, зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» надати суду інформацію щодо підтвердження факту належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , станом на квітень 2021 року платіжної картки № НОМЕР_3 із зазначенням її повного номера, щодо зарахування у період з 04 квітня 2021 року по 09 квітня 2021 року на дану платіжну картку, емітовану АТ КБ «Приват Банк», грошових коштів у сумі 13250,00 грн. за договором №209102447 від 04.04.2021р., а також підтвердження належності фінансового номера НОМЕР_8 ОСОБА_1 , судове засідання відкладено на 18 лютого 2026 року о 10 год. 30 хв.

У зв`язку із ненадходженням відповіді на ухвалу суду від 05.02.2026р. судове засідання відкладено на 04 березня 2026 року о 12 год. 00 хв.

В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення такого засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 154), не з`явився, проте в позовній заяві клопотав про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 1-15).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; жодних заяв чи клопотань в суд не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався. При цьому, в суд повернулись поштові конверти із судовими повістками у зв`язку із відсутністю адресата (а.с. 140-141, 152-153).

Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, відповіддю № 2070823 від 01.12.2025р. з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 129), у зв`язку з чим в суд повернулися конверти із викликом на судові засідання, суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що порядок і умови надання ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Електронного договору визначають Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі - Правила) (а.с. 28-33).

Алгоритм та принцип роботи в ІТС, зокрема, створення особистого кабінету позичальника, оформлення кредиту наведено в Алгоритмі дій споживача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, затверджених наказом директора ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №17/09-03 від 17.09.2019р. (а.с. 21-26).

У п. 3.1., 3.2. Правил встановлено, що з метою отримання Кредиту Клієнт, ознайомившись з Правилами, заповнює Заявку, вказуючи всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. Клієнт у Заявці зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні Кредитодавцю для прийняття рішення про надання чи ненадання Кредиту, а також бажаний спосіб отримання Кредиту. Клієнт також зобов`язаний оновлювати ці дані в Особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів з дня виникнення змін в таких даних. Згідно з п. 3.9., 3.15. Правил Кредитодавець у строк від тридцяти секунд до трьох робочих днів з дати отримання Заявки приймає рішення про надання чи ненадання Кредиту. У випадку схвалення Заявки на отримання Кредиту, Інформаційно-телекомунікаційна система Кредитодавця генерує індивідуальну частину Електронного договору, що є Офертою та містить усі істотні умови, про що інформує Клієнта в Особистому кабінеті, а також шляхом надсилання відповідного повідомлення на номер телефону Клієнта та/або електронним листом на електронну пошту, вказану в Заявці.

У п. 3.17. Правил передбачено, що після підпису Електронного повідомлення Клієнтом, зазначене повідомлення надходить в Інформаційно-телекомунікаційну систему Кредитодавця та свідчить/повідомляє Кредитодавця про те, що Клієнт надав згоду (акцептував) на пропозицію (Оферту) Кредитодавця щодо укладання Електронного договору з Клієнтом. Після зазначених дій Електронний договір між Кредитодавцем та Клієнтом вважається укладеним і Кредитодавець здійснює дії, передбачені умовами укладеного Електронного договору щодо надання Кредиту.

04 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_1 заповнив заявку на отримання грошових коштів в кредит, зазначивши суму кредиту і строк кредитування, свої персональні дані і номер банківської карти (а.с. 27).

У цей же день, 04 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір № 209102447 (надалі - Кредитний договір), який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) MNV69XN3 (а.с. 39-41), а також ОСОБА_1 отримав паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №209102447 від 04.04.2021р. (а.с. 38).

Вказане також підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сформованій 30 серпня 2023 року (а.с. 20), та відповідає алгоритму дій ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів (а.с. 18-19).

Згідно з п. 4.1., 4.4., 4.13. розділу 4 Кредитного договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Позичальник підтверджує, що отримав від Кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію, передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах.

Відповідно до п. 1.1. розділу 1 Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 13250,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі Правила).

Згідно з п. 1.2. розділу 1 Кредитного договору кредит надається строком на 9 днів. У випадку надання Кредиту не вдень укладення Договору, загальний строк надання Кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання Кредиту.

При цьому, у п. 4.2. розділу 4 Кредитного договору зазначено, що строк дії Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в. п. 1.2. Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору діють до повного їх виконання.

Як вбачається із платіжного доручення № 7020dc1a-f1e4-4ff9-821e-504077c3bc57 від 04.04.2021р., письмових пояснень та довідки № 209102447/21022025/э від 21.02.2025р., за підписом директора ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» С.Сінченка, відповідачу ОСОБА_1 здійснено переказ грошових коштів у розмірі 13250,00 грн. на платіжну картку НОМЕР_3, ідентифікатор платіжної операції BC295EDD9C280196E053AC112B0D0147 (а.с. 17, 108-109).

Зарахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260216/70968-БТ від 20.02.2026р., за підписом супервайзера з обробки звернень клієнтів й держорганів ГО ОСОБА_2 , згідно з якою ОСОБА_1 , фінансовий номер телефону НОМЕР_4 , в банку емітовано карту № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ), на яку 04 квітня 2021 року здійснено зарахування коштів у сумі 13250,00 грн. (а.с. 155-157).

При цьому, номер карти у платіжному дорученні та довідці АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 17, 155), відповідає номеру карти, вказаному ОСОБА_1 при заповненні заявки на отримання грошових коштів в кредит від 04.04.2021р. (а.с. 27).

Також підтверджено належність ОСОБА_1 номера телефону НОМЕР_4 (а.с. 27, 155).

За користування Кредитом протягом Дисконтного періоду, Позичальник, на підставі п. 1.4. розділу 1 Кредитного договору, зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку:

- виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 434,35 процентів річних, що становить 1,19 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним;

- за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 469,23 процентів річних, що становить 1,29 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

- у випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.

Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.

Згідно з п. 1.5 розділу 1 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня Дисконтного періоду (в Термін платежу), з урахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього Договору, оплатити всі фактично нараховані на Термін платежу проценти за користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.

Так, відповідно до підпункту 1.10. розділу 1 Кредитного договору продовження строку Дисконтного періоду та настання відкладальних обставин, що мають наслідком продовження строку надання Кредиту, застосування Базової процентної ставки та нарахування процентів за ставкою, що застосовується після закінчення Дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього Договору та не потребує змін цього Договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови Договору, в тому числі порядок продовження строку дії Договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені Сторонами під час укладення цього Договору.

У п. 3.4. розділу 3 Кредитного договору зазначено, що у випадку надходження від Позичальника платежу протягом Пільгового періоду, а саме протягом трьох календарних днів після спливу Дисконтного періоду, Кредитодавець приймає виконання такого зобов`язання як належне виконання. Відповідно до чого, протягом Пільгового періоду нарахування процентів та неустойки в обліку Кредитодавця призупиняється. У випадку, коли протягом Пільгового періоду Позичальник не поверне суму Кредиту, а також повністю не оплатить суму нарахованих процентів, неустойки чи інших нарахувань передбачених Договором, на четвертий день після Терміну платежу Кредитодавець здійснює донарахування зобов`язань Позичальника за Пільговий період та здійснює перерахування зобов`язань Позичальника, пов`язаних з настанням відкладальних обставини передбачених Договором.

Відповідно до п. 1.7. розділу 1 Кредитного договору Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: - зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; - з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

При цьому, згідно з п. 1.8. розділу 1 Кредитного договору проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.4 або 1.7.2. Договору, нараховуються за кожен день користування Кредитом, починаючи з першого дня надання Кредиту та до дня фактичного повернення всієї суми Кредиту Позичальником.

Як вбачається із розрахунку заборгованості по кредитному договору № 209102447 від 04.04.2021р., складеному ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 04 квітня 2021 року по 18 травня 2021 року (а.с. 51-52), ОСОБА_1 кошти на погашення заборгованості не вносив.

Відтак, станом на 18 травня 2021 року ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нарахувало ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту 13250,00 грн. та за відсотками 12693,50 грн., які розраховані наступним чином:

- у період з 04.04.2021р. по 13.04.2021р. за ставкою 1,70% в день за тілом кредиту 13250,00 грн., що становить 2027,25 грн.;

- у період з 14.04.2021р. по 18.05.2021р. за ставкою 2,30% в день за тілом кредиту 13250,00 грн., що становить 10666,25 грн.

28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 89-94), до якого в подальшому було укладено додаткові угоди, зокрема, № 27 від 31.12.2021р., № 31 від 31.12.2022р. та № 32 від 31.12.2023р. (а.с. 95-101).

За умовами п. 2.1., 4.1. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. зі змінами та доповненнями Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.

Строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. неодноразово продовжувався, зокрема, згідно п. 8.2. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. зі змінами згідно додаткової угоди № 26 від 31.12.2020р. до 31 грудня 2021 року.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 134 від 18.05.2021р. ТзОВ «Таліон плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 25943,50 грн., з яких сума основного боргу за кредитом 13250,00 грн., сума заборгованості за відсотками 12693,50 грн. (а.с. 86-88).

На підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р. надано також розрахунок заборгованості ТзОВ «Таліон плюс» за період з 19.05.2021р. по 31.07.2023р. (а.с. 49-50), згідно якого ОСОБА_1 платежів на погашення заборгованості не вносив, а Товариство провело донарахування відсотків по Кредитному договору у період з 19.05.2021р. по 11.07.2021р. за ставкою 2,30% в день за тілом кредиту 13250,00 грн., що становить 16456,50 грн.

Відтак, станом на 31 липня 2023 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість за кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р. в загальній сумі 42400,00 грн., з яких за тілом кредиту за тілом кредиту 13250,00 грн. та за відсотками 29150,00 грн.

Згідно з п. 5.3.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. зі змінами та доповненнями Фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

Так, 05 серпня 2020 року між ТзОВ «Таліон плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01 (а.с. 79-83), до якого в подальшому було укладено додаткові угоди, зокрема, № 2 від 03.08.2021р. та № 3 від 30.12.2022р. (а.с. 83-84).

За умовами п. 2.1., 4.1. договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.

Строк дії договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. неодноразово продовжувався, зокрема, згідно п. 8.2. Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. зі змінами згідно додаткової угоди № 3 від 30.12.2022р. до 30 грудня 2024 року.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023р. ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 42400,00 грн., з яких сума основного боргу за кредитом 13250,00 грн., сума заборгованості за відсотками 29150,00 грн. (а.с. 76-78).

Згідно з п. 5.3.3. договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. Фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

04 червня 2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТзОВ «Юніт Капітал», основним видом економічної діяльності якого відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.06.2025р. є, зокрема, 64.19 інші види грошового посередництва (основний), 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у. (а.с. 35-37), укладено договір факторингу №04/06/25-Ю (а.с. 69-73), за умовами п. 1.1, 1.2. якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною Договору. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

В цей же день між ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТзОВ «Юніт Капітал» підписано акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025р. та Реєстр Боржників до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025р., згідно з яким ТзОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р. на загальну суму заборгованості 42400,00 грн., з яких сума основного боргу за кредитом 13250,00 грн., сума заборгованості за відсотками 29150,00 грн. (а.с. 61, 66-68).

При цьому, ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТзОВ «Юніт Капітал» нарахування процентів не проводили; коштів від ОСОБА_1 на погашення заборгованості по Кредиту нові кредитори не отримували.

Враховуючи відсутність будь-яких погашень по Кредиту зі сторони Позичальника після відступлення права вимоги, згідно з випискою з особового рахунку за Кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р. заборгованість ОСОБА_1 перед ТзОВ «Юніт Капітал» станом на 25 червня 2025 року становить 42400,00 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 13250,00 грн. та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 29150,00 грн. (а.с. 48).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

У ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму і є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Отже, якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Дана позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 12.01.2021р. по справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243св20).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме заявки на отримання грошових коштів в кредит від 04.04.2021р. та Кредитного договору №209102447 від 04.04.2021р. відповідач вказав своє ім`я, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер карткового рахунку, електронну адресу, місце проживання, а також смс з кодом, що свідчить про використання одноразового ідентифікатора при здійсненні підпису стороною кредитного договору, зокрема, здійснення підпису ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, провівши аналіз законодавства у сфері комерційної концесії, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 уклав Кредитний договір №209102447 від 04.04.2021р. на суму 13250,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності.

Отримання відповідачем ОСОБА_1 04 квітня 2021 року коштів за Кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р. підтверджується платіжним дорученням №7020dc1a-f1e4-4ff9-821e-504077c3bc57 від 04.04.2021р. та довідкою АТ КБ «Приват Банк» №20.1.0.0.0/7-260216/70968-БТ від 20.02.2026р., з яких вбачається, що кошти в сумі 13250,00 грн. перераховано на номер картки № НОМЕР_5 , що відповідає номеру картки, який вказано ОСОБА_1 під час заповнення заявки на отримання грошових коштів в кредит від 04.04.2021р.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду заперечень щодо укладення Кредитного договору №209102447 від 04.04.2021р. та отримання кредитних коштів, здійснених ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон плюс» розрахунків заборгованості. Таким чином, судом встановлено, що відповідач отримав кошти та сторони Кредитного договору узгодили істотні умови такого договору, зокрема, розмір кредиту, строк кредитування, строк дії договору, умову продовження строку надання кредиту, процентну ставку та порядок нарахування відсотків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання згідно ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з виписки з особового рахунку за Кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р. ОСОБА_1 станом на 25 червня 2026 року та розрахунків заборгованості за Договором №209102447 від 04.04.2021р. станом на 31 липня 2023 року та 18 травня 2021 рокуц (а.с. 48, 49-52) ОСОБА_1 не вносив кошти на погашення кредиту, внаслідок чого йому нараховано заборгованість за період з 04.04.2021р. по 11.07.2021р. в сумі 42400,00 грн., з яких 13250,00 грн. основної суми боргу та 29150,00 грн. за відсотками (за 98 днів).

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів повного чи часткового погашення заборгованості первинному чи новому кредитору.

У п. 1.2. Кредитного договору визначено, що Кредит надається строком на 9 днів, тобто з 04 квітня 2021 року до 13 квітня 2021 року.

У Кредитному договорі визначено також випадки продовження строку надання кредиту (п. 1.3. Кредитного договору), а також зміни розміру процентної ставки (п. 1.3.-1.4. та п.1.7. Кредитного договору), що обумовлено як виконанням Клієнтом умов щодо сплати в повному обсязі нарахованих процентів по кредиту не пізніше останнього терміну повернення Кредиту, так і відсутністю будь-яких оплат за Кредитом.

А строк дії договору визначено у п. 4.2. Кредитного договору - з моменту підписання електронно цифровим підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п. 1.2. Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.

Оскільки ОСОБА_1 не провів до 13 квітня 2021 року оплати нарахованих процентів на суму кредиту в повному обсязі, то суд приходить до висновку, що строк кредитування та строк дії договору закінчилися 13 квітня 2021 року.

Водночас позивач просить стягнути заборгованість по кредиту за період з 04 квітня 2021 року по 11 липня 2021 року, керуючись положеннями п. 1.2., 1.4, 1.7. Кредитного договору.

Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018р. у справі № 910/10156/17.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020р. у справі № 912/1120/16 та від 24.05.2023р. у справі № 408/8199/16-ц.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», а строк кредитування сплив, то така бездіяльність позичальника є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст.625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст.1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи ч. 2 та 3 ст. 6 і ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

У ч. 3 ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст.625 ЦК України (пункт 107 цієї постанови).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 звернула увагу, що для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 122, 123).

Із аналізу положень п. 1.7., 1.8. Кредитного договору вбачається, що у разі порушення позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, Позичальник сплачує Кредитодавцю відсотки за користування кредитом. Отже, зміст цих пунктів Кредитного договору не свідчить, що передбачені ним відсотки можуть бути нараховані після припинення дії договору відповідно до ст. 625 ЦК України.

Умовами п. 1.4. Кредитного договору сторонами погоджено розмір процентів за користування кредитом (дисконтний та базовий), тобто проценти за "правомірне користування кредитом" у розумінні наведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду.

В свою чергу, із встановлених та досліджених умов Кредитного договору вбачається, що пункт 1.7. Кредитного договору одночасно містить посилання на

- ст. 212 ЦК України, яка регулює умовні правочини, у даному випадку правочин під відкладальною умовою;

- порушення кредитного зобов`язання як підставу для збільшення процентів (відкладальна умова);

- сплату підвищених процентів як наслідок порушення кредитного зобов`язання саме за користування кредитом.

За наведеними вище висновками Великої Палати Верховного Суду, користування кредитом може бути як правомірним, так і не правомірним. Закінчення строку кредитування припиняє й нарахування договірних процентів.

Отже, сплата процентів, передбачених договором, за користування кредитними коштами може випливати лише з правомірного їх користування, а відповідальність за неправомірне користування кредитними коштами знаходиться у царині охоронних відносин, зокрема, ст. 625 ЦК України.

У цій справі безпосередньо пункт 1.7. Кредитного договору не містить в собі посилання на статтю 625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Зазначена норма розміщена законодавцем в Главі 16 "Правочини" Розділі 1 "Загальні положення про правочини".

В свою чергу, положення ст. 625 ЦК України містяться в Главі 51 ЦК України "Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання", тобто є відмінними від суспільних відносин, врегульованих ст. 212 ЦК України.

У силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, сума кредиту та процентів належить до основного зобов`язання у кредитних відносинах.

Встановлюючи у п.1.7. Кредитного договору підвищений процент саме за користування кредитом після порушення кредитного зобов`язання, сторонами було встановлено підвищене основне зобов`язання зі сплати договірних процентів у силу ст. 212 ЦК України.

Пов`язуючи одночасно підвищений процент за користування кредитом саме з порушенням кредитного зобов`язання, сторони встановили фактично підвищений договірний процент як частину основного зобов`язання за неправомірне користування кредитними коштами, що суперечить зазначеній вище практиці Великої Палати Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що закінчення строку кредитування та неповернення позичальником суми кредиту у визначений у Кредитному договорі строк не може бути підставою для нарахування процентів за підвищеною ставкою (п. 1.7. Кредитного договору) як відповідальність за ст. 625 ЦК України, оскільки такі проценти є підвищеними процентами основного зобов`язання, фактично - договірні проценти за "неправомірне користування" з урахуванням ст. 212 ЦК України. Натомість основне зобов`язання з нарахування будь-яких договірних процентів припиняється, зокрема, у зв`язку із закінченням строку кредитування з урахуванням практики Великої Палати Верховного Суду.

Отже, враховуючи, що положення п. 1.7. Кредитного договору не охоплюються нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає, що нарахування у даному випадку, заборгованості за процентам за користування грошовими коштами у розмірі 27122, 75 грн. понад встановлений договором термін за прострочення грошового зобов`язання на підставі п. 1.7. Кредитного договору є необґрунтованим.

Таким чином, сума заборгованості за нарахованими процентами протягом усього строку кредитування (9 днів) з врахуванням ст. 1048, 1050 ЦК України становить 2027,25,00 грн., а не 29150,00 грн.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Здійснивши перевірку розрахунку заборгованості, судом встановлено, що за період з 04 квітня 2021 року по 13 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість по Кредитному договору на загальну суму 15227,25 грн., з якої за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 13250,00 грн., за нарахованими процентами - 2027, 25 грн.

Згідно з ч.1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За приписами ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

У ч. 1 ст. 1082 ЦК України вказано, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Окрім того, згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що до ТзОВ « Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 209102447 від 04.04.2021р. на загальну суму15227,25 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 ТзОВ «Юніт Капітал» сплачено 2422,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 19230 від 11.07.2025р. (а.с. 119).

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТзОВ «Юніт Капітал» в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, що становить 869,96 грн. (2422,40 грн.* 15277,25 грн./42400,00 грн.); в іншій частині сплачений судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню не підлягає.

Позивачем також надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копії Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025р., укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТзОВ «Юніт Капітал» (надалі - Договір від 05.06.2025р.), додаткової угоди № 6 від 05.06.2025р. до Договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025р., акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025р., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24.04.2012р., довіреності від 05.06.2025р. (а.с. 42-47).

Згідно з п. 1.1., 2.2. Договору від 05.06.2025р. Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, у зв`язку із чим Адвокатське бюро наділяється, зокрема, усіма правами, в тому числі процесуальними, які надано законом позивачу, цивільному позивачу, третій особі, стягувачу, відповідачу, боржнику.

Відповідно до п. 3.1., 3.3., 3.4. Договору від 05.06.2025р. отримання винагороди Адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до Договору (Додаток №1 до цього Договору). Після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає Клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг.

З огляду на Додаток № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 ціна роботи фіксована та погодинна.

При цьому, у п. 3.6., 3.8. Договору від 05.06.2025р. передбачено, що сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь Клієнта, сплачується на користь Адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок Клієнта. У тому випадку, якщо рішення суду ухвалено не на користь Клієнта, він звільняється від обов`язку сплати гонорару.

Відповідно до додаткової угоди № 6 від 05.06.2025р. до Договору від 05.06.2025р. адвокатським бюро «Тараненко та партнери» надано ТзОВ «Юніт Капітал» юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема, щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 209102447 від 04.04.2021р.

Як вбачається із акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025р. ТзОВ «Юніт Капітал» отримало від адвокатського бюро «Тараненко та партнери» наступні послуги у справі боржника ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №209102447 від 04.04.2021р.: складання позовної заяви 2 год. - 5000,00 грн., вивчення матеріалів справи 2 год. - 1000,00 грн., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації 1 год. - 500,00 грн., підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації 1 год. - 500,00 грн.

У справі «Бєлоусов проти України» (заява № 4494/07, рішення від 07.11.2013р.) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №910/12876/19 від 07.07.2021р. зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Дослідивши надані докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. знайшли своє підтвердження.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача ТзОВ «Юніт Капітал» в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, що становить 2522,19 грн. (7000,00 грн.* 15277,25 грн./42400,00 грн.); в іншій частині витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст. 8, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 6, 203-205, 207, 212, 215, 509, 512, 514, 516-517, 526-527, 530, 610-612, 625, 626, 627, 628, 629, 633, 634, 638-639, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1, 1077-1078, 1080, 1082 ЦК України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», керуючись ст.ст. 2-4, 7-13, 15, 17-19, 23, 76-81, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 240, 247-248, 258-259, 263-265, 268, 272-275, 279-284, 288-289, 352, 354-355, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (адреса місця знаходження: м.Київ, вул.Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10; ), за підписом представника Тараненка Артема Ігоровича (адреса місця праці: м.Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, офіс 21, ідентифікаційний № НОМЕР_7 ), до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (адреса місця знаходження: м.Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10; ) заборгованість за Договором №209102447 від 04.04.2021р. в сумі 15277,25 грн. (п`ятнадцять тисяч двісті сімдесят сім гривень 25 копійок), що складається із заборгованості по тілу кредиту 13250,00 грн. (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок) та за відсотками 2027,25 грн. (дві тисячі двадцять сім гривень 25 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (адреса місця знаходження: м.Київ, вул.Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10; ) судовий збір в розмірі 869, 96 грн. (вісімсот шістдесят дев`ять гривень 96 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2522,19 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні 19 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Новодністровського міського суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме протягом тридцяти днів з дня його проголошення подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: