Справа № 283/1414/24
провадження №2-о/283/3/2026
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., присяжних Лісовської І.В., Мельниченко О.В. розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Малині цивільну справу

за заявою ОСОБА_1

заінтересована особа: Органу опіки та піклування Малинської міської ради,

про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуном,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін

05 червня 2024 року представник заявника Яременко Д.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1089534 від 04 червня 2024 року, звернувся до суду з заявою про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуном, в обґрунтування якої зазначив, що рідна баба заявника ОСОБА_2 , 1938 року народження, на даний час за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги у повсякденному житті. Згідно з медичними документами, їй встановлено діагноз: деменція з порушенням психіки органічного генезу зі станами вечірньої сплутаності свідомості.

Вказаний діагноз характеризується стійким, хронічним порушенням когнітивних функцій, що зумовлене органічним ураженням головного мозку. У ОСОБА_2 наявні істотні розлади короткочасної та довгочасної пам`яті, порушення мовлення, зниження здатності до логічного мислення та критичного оцінювання обставин, ускладнене сприйняття та обробка сенсорної інформації, а також суттєві труднощі у засвоєнні нової інформації. Окрім цього, спостерігаються стани вечірньої сплутаності свідомості, що свідчить про дезорієнтацію в часі та просторі, зниження здатності усвідомлювати значення власних дій та керувати ними.

У зв`язку з наведеним, баба заявника фактично не може самостійно забезпечувати свої життєві потреби, здійснювати повноцінне самообслуговування, приймати обґрунтовані рішення та реалізовувати свої права без сторонньої допомоги.

Крім того, відповідно до довідки, виданої КНП «Малинська міська лікарня», ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, що додатково підтверджує наявність у неї стійкого психічного розладу та необхідність постійного медичного нагляду.

Таким чином, заявник вважає, що сукупність наведених обставин свідчить про наявність підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатною у зв`язку з хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок якого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а також про необхідність встановлення над нею опіки.

Представник позивача в заяві просить суд призначити опікуном над ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у разі визнання її недієздатною ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Явка сторін по справі:

Представник заявника ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Заявник ОСОБА_1 також у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.

Адвокат Божок Л.В. брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та поклалася на розсуд суду щодо вирішення заявлених вимог.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 подала заяву з проханням здійснювати розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується подана заява, заслухавши пояснення учасників процесу та надавши об`єктивну оцінку зібраним у справі доказам, що мають істотне юридичне значення для правильного вирішення спору по суті, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог, викладених у заяві про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом установлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Лумя Малинського району Житомирської області, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .

Водночас встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 10.11.2015, виданим довічно, має статус ветерана праці відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 09.07.2004, а також є особою, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія), що підтверджується посвідченням серії в-п № НОМЕР_4 від 07.04.2010.

З довідки лікарсько-консультаційної комісії від 21.05.2022 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра.

Актом обстеження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підписаним старостою ОСОБА_5 , депутатом ОСОБА_6 та сусідами, встановлено, що у вказаному будинку проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який здійснює за нею постійний догляд. Родичі, які могли б здійснювати догляд за бабусею, відсутні. Чоловік ОСОБА_7 помер; сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають на пенсії за захворюванням, один із них є ліквідатором. ОСОБА_2 обмежена в пересуванні, потребує постійної допомоги, зокрема в опаленні житлового будинку. Умови проживання характеризуються як скромні та прості.

Згідно з характеристикою, виданою старостою Малинівського старостинського округу Малинської міської територіальної громади Савченком В., ОСОБА_1 за час проживання в с. Лумля зарекомендував себе позитивно, користується повагою серед односельців, є неконфліктним; компрометуючих матеріалів щодо нього до старостинського округу не надходило.

Відповідно до довідки лікарсько-консультаційної комісії №328 від 11 липня 2024 року ОСОБА_9 за станом здоров`я не може здійснювати постійний сторонній догляд за іншою фізичною особою.

Разом з тим, довідкою лікарсько-консультаційної комісії №290 від 27 травня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 , 1985 року народження, за станом здоров`я може здійснювати догляд за хворим.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №580-2025 від 30.12.2025 у ОСОБА_2 виявлено клінічні ознаки психічних розладів органічного, судинного ґенезу внаслідок ушкодження та дисфункції головного мозку, які проявляються можливістю лише поверхневого спілкування, уповільненим темпом психічної діяльності, нестійкою, звуженою за обсягом та виснажливою увагою, а також тугорухомим, торпідним і в`язким мисленням. Зазначені клінічні прояви відповідають шифру F06.8 МКХ-10.

Водночас ступінь вираженості когнітивних порушень встановити неможливо, оскільки обстежувана інструкцій не виконує, на запитання відповідає вибірково, проявляє негативізм, однак поза межами кабінету розуміє звернену до неї мову та по суті відповідає на поставлені запитання.

Таким чином, за наданою на експертизу медичною документацією та результатами проведеного психіатричного огляду встановити на даний час наявність у ОСОБА_2 стійкого, хронічного психічного розладу, який би позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не вбачається можливим. Також неможливо надати однозначну відповідь щодо наявності у неї психічного розладу.

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до статті 293 Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, у порядку якого суд розглядає справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 295 ЦПК України до справ окремого провадження належать, зокрема, справи про визнання фізичної особи недієздатною.

Особливість зазначеної категорії справ полягає у тому, що наслідком їх розгляду є істотне втручання у сферу цивільної дієздатності особи, яка відповідно до статті 30 Цивільний кодекс України (далі ЦК України) визнається здатною своїми діями набувати для себе цивільних прав та створювати цивільні обов`язки, здійснювати їх та нести відповідальність за їх невиконання.

Згідно ч. 3 ст. 296 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, органом опіки та піклування або психіатричним закладом.

Цивільна дієздатність фізичної особи є презюмованою та повною з досягненням повноліття (стаття 34 ЦК України). Отже, саме на заявника покладається обов`язок доведення обставин, що спростовують цю презумпцію.

Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Наявність лише медичного діагнозу або окремих психічних порушень без доведеності їх стійкого характеру та без встановлення повної втрати здатності до усвідомлення чи керування поведінкою не є достатньою правовою підставою для визнання особи недієздатною.

Згідно зі статтею 40 Цивільний кодекс України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це, що підкреслює виключний характер такого правового статусу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Встановлення психічного стану особи потребує спеціальних знань у галузі психіатрії, а тому відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у випадках, коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання.

Більше того, у справах про визнання особи недієздатною призначення судово-психіатричної експертизи є обов`язковим, оскільки саме її висновок є єдиним належним та допустимим доказом, який дозволяє суду зробити обґрунтований висновок щодо психічного стану особи на момент розгляду справи.

З висновку експерта вбачається, що у ОСОБА_2 виявлено клінічні ознаки психічних розладів органічного, судинного ґенезу (шифр F06.8 МКХ-10), що проявляються уповільненим темпом психічної діяльності, нестійкістю та звуженням обсягу уваги, тугорухомістю та в`язкістю мислення. Разом із тим експертом прямо зазначено про неможливість на даний час встановити наявність у неї стійкого, хронічного психічного розладу, який би позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також про неможливість надати однозначну відповідь щодо наявності психічного розладу у правовому розумінні.

Суд критично оцінює доводи заявника з огляду на те, що саме висновок судово-психіатричної експертизи є спеціальним доказом у справах цієї категорії, який має вирішальне значення для встановлення медичного критерію недієздатності. За відсутності чіткого експертного підтвердження хронічного, стійкого психічного розладу, що обумовлює повну втрату здатності до усвідомлення та керування своїми діями, суд позбавлений правових підстав для застосування статті 39 Цивільний кодекс України.

Факт перебування на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, похилий вік, обмеження в пересуванні та потреба у сторонній допомозі свідчать про стан здоров`я та соціальну вразливість особи, однак самі по собі не доводять наявності юридичного критерію недієздатності. Не кожен психічний розлад або когнітивне зниження тягне за собою втрату цивільної дієздатності; визначальним є саме ступінь впливу такого стану на здатність особи усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Крім того, інститут визнання особи недієздатною має виключний характер і застосовується як крайній захід правового реагування, коли менш обмежувальні способи захисту прав та інтересів особи є недостатніми.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази в їх сукупності відповідно до вимог статті 89 Цивільний процесуальний кодекс України, суд дійшов переконання, що заявником не доведено наявності передбачених законом підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатною.

У зв`язку з відсутністю правових підстав для визнання особи недієздатною відсутні й підстави для встановлення над нею опіки та призначення опікуна відповідно до статті 300 Цивільний процесуальний кодекс України.

Отже, заявником не доведено обставин, які відповідно до статті 39 ЦК України є підставою для визнання фізичної особи недієздатною, а тому правові підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст. 264, 265, 241, 300 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя