ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 613/2068/24
Номер провадження 22-ц/818/1763/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2025 року в складі судді Уварової Ю.В. по справі № 613/2068/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 травня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 498386-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Товариством 03 травня 2024 року направлено відповідачці пропозицію (оферту) укласти зазначений договір. Відповідачка того ж дня прийняла (акцептувала) пропозицію шляхом направлення через інформаційно-телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора, отриманого на вказаний нею номер телефону НОМЕР_1 .

Позивач вказав, що свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надавши позичальниці грошові кошти в розмірі 22 000,00 грн шляхом перерахування на її банківську картку № НОМЕР_2 .

Відповідно до умов договору та Правил надання коштів у позику, які є його невід`ємною частиною, процентна ставка за кредитом нараховується щоденно на залишок заборгованості, наявний на початок календарного дня.

Крім того, угодою передбачено нарахування комісії за надання кредиту, сума якої включена до графіку платежів.

Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. У зв`язку з цим, станом на 14 листопада 2024 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 79 382,82 грн, що, за розрахунком позивача, складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту 22 000,00 грн; суми прострочених платежів за процентами 54 082,82 грн; суми прострочених платежів за комісією 3 300,00 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь зазначену заборгованість у повному обсязі, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2025 року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 498386-КС-001 від 03 травня 2024 року у розмірі 79 382,82 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору у неї утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Суд ухвалив, що дійсність та зміст електронного кредитного договору, укладеного шляхом обміну офертою та акцептом із застосуванням одноразового ідентифікатора (коду), підтверджені наданими позивачем доказами.

На вказане заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про його перегляд.

У заяві зазначено, що вона не отримувала судових повісток та не знала про розгляд справи внаслідок тимчасового виїзду з місця проживання у березні 2025 року. Про наявність судового провадження та ухваленого рішення їй стало відомо лише 14 липня 2025 року з відкриттям виконавчого провадження приватним виконавцем. Крім того, заявниця вказує на відсутність належних доказів укладення кредитного договору з її сторони, посилаючись на те, що надані позивачем документи (паспорт споживчого кредиту, договір, оферта, акцепт) не підписані нею, а розрахунок заборгованості складений односторонньо. Також вона вважає розмір нарахованих відсотків непропорційно великим, що, на її думку, порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

На зазначену заяву позивач ТОВ «Бізнес Позика» подало заперечення, в яких посилається на суттєві порушення ст. 284-285 ЦПК України у поданій заяві, зокрема відсутність у ній обставин, що свідчать про поважність причин неявки, доказів неповідомлення суду, а також конкретних заперечень щодо позовних вимог. Позивач зазначає, що заява подана із простроченням встановлених строків, оскільки суд належним чином повідомив відповідача через розміщення інформації на офіційному сайті суду відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Крім того, позивач наголошує, що договір про надання кредиту був укладений в електронній формі шляхом акцепту оферти за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» і підтверджується судовою практикою. Надання кредитних коштів у повному обсязі доведено довідками платіжного посередника, а заперечення відповідача щодо неотримання коштів або нікчемності умов договору є бездоказовими та не відповідають принципу змагальності сторін у судочинстві.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 09 вересня 2025 року ОСОБА_1 було поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення від 15 квітня 2025 року та призначено справу до розгляду по суті.

22 вересня 2025 року суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову щодо стягнення відсотків та пені. У своїх запереченнях відповідач вказала, що надані позивачем паспорт споживчого кредиту та договір не підписані нею, а матеріали справи не містять доказів її ознайомлення з цими документами та згодою на умови. Вона зазначила, що паспорт споживчого кредиту є лише переддоговірним документом, який не фіксує волю сторін щодо укладення кредитного договору. Крім того, відповідач наголосила, що позивачем не надано виписки з рахунку для підтвердження заборгованості, а нараховані відсотки є непропорційно великими. Водночас, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22 000,00 грн відповідач визнає.

30 вересня 2025 року від ТОВ «Бізнес Позика» надійшли додаткові пояснення, в яких вказано, що умови договору, зокрема щодо розміру відсотків та графіку платежів, були погоджені сторонами, а відповідач підтвердила ознайомлення з ними та зобов`язання дотримуватись. Позивач звернув увагу, що всі істотні умови кредиту містяться саме в електронному кредитному договорі, укладеним з відповідачем, а відсотки нараховані лише в межах строку кредитування відповідно до умов договору. Крім того, було зазначено, що порушення відповідачем графіку платежів призвело до збільшення загальної вартості кредиту, як це передбачено договором.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2025 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково. З відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 70 743 грн 17 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22 000,00 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 48 743 грн 17 коп. У стягненні комісії за надання кредиту в сумі 3 300,00 грн відмовлено. Судові витрати розподілено пропорційно задоволеній частині позову.

Рішення суду мотивовано тим, що судом встановлено факт укладення між сторонами електронного кредитного договору № 498386-КС-001 від 03 травня 2024 року, підписаного відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, та отримання нею кредитних коштів, що підтверджено довідкою платіжного посередника та визнанням частини боргу. Водночас, розмір заборгованості за відсотками був зменшений судом з 54 082,82 грн до 48 743,17 грн шляхом застосування граничних норм процентної ставки, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», які обмежують максимальний розмір денної ставки рівнем 1,5% до 20 серпня 2024 року та 1% - після цієї дати. Умова договору про сплату комісії за надання кредиту визнана судом нікчемною на підставі позиції Верховного Суду як така, що створює несправедливий дисбаланс на шкоду споживача, оскільки надання коштів є основним обов`язком кредитора.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 08 грудня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» через систему «Електронний суд» було подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес Позика» просить рішення суду змінити, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме: стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму 79 382,82 грн, та розподілити судові витрати.

Апеляційна скарга ТОВ «Бізнес Позика» мотивована тим, що суд першої інстанції, частково відмовивши у задоволенні позову, помилково ототожнив поняття «денної процентної ставки» за Законом України «Про споживче кредитування» та «процентної ставки в день» за умовами кредитного договору. Згідно з наданим позивачем розрахунком, денна процентна ставка за договором становить 0,95%, що не перевищує законодавчого обмеження у 1%. Перехід зі зниженої процентної ставки на стандартну у разі прострочення платежу був передбачений договором і є правомірним протягом строку кредитування, а не штрафною санкцією. Комісія за надання кредиту прямо передбачена Законом України «Про споживче кредитування» як складова загальних витрат за споживчим кредитом, а її розмір та умови сплати були чітко зафіксовані в договорі та правилах, з якими ознайомився позичальник.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 травня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 498386-КС-001 про надання кредиту в електронній формі через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця.

Відповідно до пункту 2.1 договору кредитодавець надає позичальникові грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Передбачено, що строк кредиту - 24 тижні; стандартна процентна ставка в день 1,50000000 %, фіксована; знижена процентна ставка в день - 1,15138637 %, фіксована; комісія за надання кредиту 3300,00 грн, яка нараховується одноразово при видачі кредиту; строк дії договору до 18 жовтня 2024 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 65 223,43 грн; загальні витрати за кредитом 43 223,43 грн, орієнтовна річна процентна ставка 19 695,15 процентів, денна процентна ставка 1,16% (а.с. 16).

Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою, вказаною у пункті 2.4. договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів (пункт 3.2.).

У договорі відображено графік платежів (пункт 3.2.3.).

Перший платіж за графіком мало бути здійснено 17 травня 2024 року.

Згідно з пунктом 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в пункті 2.4. договору.

Відповідно до умов пункту 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в пункті 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, та до закінчення строку дії договору.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом одноразовим ідентифікатором Костиковою О.А. UA-0668. Договір містить РНОКПП ОСОБА_1 , паспортні дані, адресу, електронну адресу, номер мобільного телефону та номер електронного платіжного засобу НОМЕР_3 .

Також ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором UA-9088 підписано 03 травня 2024 року паспорт споживчого кредиту, інформація в якому актуальна до 04 травня 2024 року.

Як вбачається з анкети клієнта ОСОБА_1 (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com) від 16 листопада 2024 року, сума бажаного кредиту 22 000,00 грн, дата отримання кредиту 03 травня 2024 року, зазначено адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, дату народження, документ, що посвідчує особу, електронну адресу, фінансовий номер телефону та номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_2 .

Перерахування ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_3 03 травня 2024 року коштів у розмірі 22000,00 грн на підставі кредитного договору № 498386-КС-001 від 03 травня 2024 року підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 798/11 від 17 листопада 2024 року.

З матеріалів справи та позиції Відповідача вбачається, що остання не заперечує факт отримання основної суми кредиту (тіла кредиту) у розмірі 22 000,00 грн та визнає відповідні позовні вимоги щодо цієї суми (а.с. 153).

З довідки про розмір заборгованості станом на 16 листопада 2024 року вбачається, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором № 498386-КС-001 про надання кредиту від 03 травня 2024 року в розмірі 79 382, 82 грн, що складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 22 000,00 грн; за відсотками 54 082, 82 грн, за комісією 3 300,00 грн, по штрафам 0 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, за вказаним кредитом ОСОБА_1 має заборгованість, яка станом на 14 листопада 2024 року становить 79 382,82 грн, що складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 22 000,00 грн; за відсотками 54 082,82 грн, за комісією 3 300,00 грн, по штрафам 0 грн. Також з вказаного розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались з 03 травня 2024 року по 24 травня 2024 року за зниженою процентною ставкою 1,15138637% від тіла кредиту 22 000,00 грн, тобто 253,31 грн за день, а з 25 травня 2024 року по 18 жовтня 2024 року за стандартною ставкою 1,5%, тобто по 330,00 грн на день. Платежів на погашення боргу позичальниця не здійснювала.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору № 498386-КС-001 від 03 травня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, відповідачка уклала електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Перерахування ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_3 , вказану у договорі та анкеті клієнта, кредитних коштів у розмірі 22 000,00 грн підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 798/11 від 17 листопада 2024 року.

Стягуючи з відповідачки на користь позивача 48 743,17 грн заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір № 498386-КС-001 був укладений 03 травня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, а тому наявні підстави для нарахування процентної ставки відповідно до чинного законодавства, виходячи зі встановленої ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1%, що за 59 днів становить 12 980,00 грн.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення, зокрема, до Закону України № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».

Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів. Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).

Враховуючи, що договір про надання кредиту укладено між сторонами 03 травня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», то на спірні правовідносини поширюються вищезазначені обмеження щодо розміру процентної ставки.

За період з 03 травня 2024 року проценти нараховувались за зниженою процентною ставкою 1, 15138637 % на день, тобто 253,31 грн за день, що не суперечить вищевказаному Закону. Всього за цей період (7 днів) нараховано 1773,17 грн.

З 10 травня 2024 року проценти нараховувались за ставкою 1,5% на день, тобто по 330,00 грн, що не суперечить вищевказаному Закону. Всього за цей період (103 дня) нараховано 33 990,00 грн.

З 21 серпня 2024 року по 18 жовтня 2024 року проценти повинні були нараховуватись відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" за денною ставкою 1%, що складає 22 000,00 х 1% х 59 днів = 12 980,00 грн.

Отже, за заявлений позивачем період з ОСОБА_1 до стягнення підлягає 48 743, 17 грн заборгованості за процентами (1773,17 + 33 990,00 + 12 980,00), а не 54 082, 82 грн, як вказує Позивач.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Бізнес Позика» про те, що денна процентна ставка розраховується за формулою, визначеною у ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»: (35 240, 00 (загальні витрати за кредитом)/22 000, 00)/164 днів х 100 % = 0,95 %, тобто не перевищує 1%, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки у пункті 2.9 кредитного договору вказані загальні витрати за кредитом у розмірі 43 223, 43 грн, а не 35 240,00 грн, а у пункті 2.11 договору наведено аналогічний розрахунок денної процентної ставки за вказаною формулою і вона становить 1,16 процентів (з розрахунку 43 223,43 грн/22 000,00 грн)/169 днів ? 100%). Ні в договорі, ні в розрахунку заборгованості не вказано про застосування кредитодавцем процентної ставки, нижчої за 1%, натомість застосовано знижену ставку 1,15138637 % з 03 травня 2024 року по 09 травня 2024 року та стандартну 1,5% з 10 травня 2024 року по 18 жовтня 2024 року, як фіксовані.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими й доводи апеляційної скарги ТОВ «Бізнес Позика» щодо правомірності вимог про стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Відповідно до частин 1-2, 5, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, умови договору про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які позивач ТОВ «Бізнес позика» здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними.

Встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок, та є нікчемною.

Таким чином, у частині відмови у стягненні заборгованості за комісією в сумі 3 300,00 грн рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук