Справа № 696/1623/25
№ 4-с/696/2/26
УХВАЛА

іменем України

10 лютого 2026 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Білопольської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання Волощенко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересована особа: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, боржник: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду із зазначеною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначає, що судовим наказом Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2025 року № 696/1623/25 стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (далі - ДП «УКРСПИРТ») на його користь 34 393,92 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2025 року по 01 листопада 2025 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківський області та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. від 26 січня 2025 року № 80089849 відкрито виконавче провадження з виконання виданого 07 січня 2026 року судового наказу Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2025 року № 696/1623/25 про стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь ОСОБА_1 34 393,92 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2025 року по 01 листопада 2025 року.

Наказом Фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 затверджені Переліки об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році.

Наказом Фонду державного майна України від 03 березня 2025 року № 350 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (із змінами)» Єдиний майновий комплекс ДП «УКРСПИРТ» включено до Переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. від 27 січня 2026 року № 80089849 зупинено вчинення виконавчих дій з виконання вказаного вище судового наказу, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з включенням Єдиного майнового комплексу ДП «УКРСПИРТ» до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Посилаючись на висновки Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року в справі № 335/1961/23 у подібних правовідносинах, ОСОБА_1 вказує, що при прийнятті оскарженої постанови про зупинення вчинення виконавчих дій державний виконавець не врахував, що п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідає Конституції України, а зупинення вчинення виконавчих дій є втручанням держави у право на мирне володіння майном, яке у даному випадку здійснюється не на підставі закону та є непропорційним меті втручання, якою, вочевидь, є запобігання знецінення активів підприємств, що підлягають приватизації.

Таким чином, просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. від 27 січня 2026 року № 80089849 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з виконання судового наказу Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2025 року № 696/1623/25 про стягнення з ДП «УКРСПИРТ» на його користь 34 393,92 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2025 року по 01 листопада 2025 року; зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 80089849 з виконання судового наказу Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2025 року № 696/1623/25 про стягнення з ДП «УКРСПИРТ» на його користь 34 393,92 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2025 року по 01 листопада 2025 року.

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 28 січня 2026 року скаргу прийнято до провадження.

Стягувач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині скарги просив розглянути її за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим наказом Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2025 року № 696/1623/25 стягнуто з ДП «УКРСПИРТ» на користь ОСОБА_1 34 393,92 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2025 року по 01 листопада 2025 року. Судовий наказ видано стягувачу 07 січня 2026 року.

З метою примусового виконання зазначеного судового наказу ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження в рамках зведеного виконавчого провадження № 76817972 з виконання рішень про стягнення з ДП «УКРСПИРТ» заборгованості по заробітній платі.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. від 26 січня 2026 року відкрито виконавче провадження № 80089849 з виконання судового наказу Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2025 року № 696/1623/25.

Виконавчі дії щодо боржника ДП «Укрспирт» здійснюються саме у зведеному виконавчому провадженні за № 76817972, що підтверджується даними Автоматизованої системи виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених судами на користь фізичних осіб.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. від 27 січня 2026 № 80089849 зупинено вчинення виконавчих дій з виконання судового наказу Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2025 року № 696/1623/25, що виданий 07 січня 2026 року, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з включенням Єдиного майнового комплексу ДП «УКРСПИРТ» до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, до моменту виключення з даного переліку або до моменту приватизації даного підприємства.

Відповіднодо ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як передбачено ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Отже, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

В силу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен здійснювати виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) не лише з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження», а й відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності.

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповіднодо п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Так, наказом Фонду державного майна України від 03 березня 2025 року № 350 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04 січня 2022 року№ 1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (із змінами)» Єдиний майновий комплекс ДП «УКРСПИРТ» включено до Переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році.

Посилаючись на вказану обставину, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночком В.Ю. винесено оскаржувану постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст. 22 Конституції України).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

При цьому суд зауважує, що заробітна плата - це кошти, які необхідні для забезпечення існування життєдіяльності людини, зупинення виконання рішення суду про стягнення такої заборгованості є порушенням прав стягувача на мирне володіння майном та непропорційним втручанням.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання ухваленого судового рішення, що набрало законної сили.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція), протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.

Аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання ст. 13 Конвенції, ЄСПЛ неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути:

- незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів та доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України», заява № 61406/00, § 59);

- «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України», заява № 38722/02, § 75);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України», заява № 20390/07, § 29).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у подібних правовідносинах у постанові від 26 червня 2024 року у цивільній справі № 335/1961/23 вказав, що ст. 1 Протоколу 1 Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У контексті ст. 1 Першого протоколу Конвенції майном є заробітна плата, а також присуджені судом виплати.

Неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду, становить втручання, несумісне з гарантіями, закріпленими в п. 1 ст. 1 Першого протоколу.

Посилаючись, зокрема, і на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Шмалько проти України», «Чіжов проти України», «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України», «Фуклєв проти України», «Півень проти України», зазначив, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої п. 1 ст. 6 Конвенції. Стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини з питань виконання судового рішення достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, та констатується, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Обов`язком держави є забезпечення виконання остаточного рішення, беручи до уваги тривалу дію зупинення вчинення виконавчих дій, відсутність правової визначеності щодо настання подій, з якими пов`язано відновлення виконавчих дій, а також сумніви щодо існування легітимної мети такого зупинення, на підставі чого дійшов висновку, що п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є таким, що не відповідає Конституції України (суперечить ст. 8, ч. 2 ст. 19, ч.ч. 1, 2 ст. 55, п. 9 ч. 2 ст. 129, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України), справу вирішив без застосування п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а застосовав норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної у підп. 5.1 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 та практики Європейського суду з прав людини щодо права особи на доступ до суду в аспекті розуміння обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, ухваленого проти держави та державних підприємств.

На підставі викладеного, погодився із з висновками суду першої інстанції про те, що втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку здійснюється не на підставі закону та є непропорційним меті втручання, якою, вочевидь, є запобігання знецінення активів підприємств, що підлягають приватизації, що не було враховано державним виконавцем при винесенні оскаржуваних постанов.

За результатами касаційного перегляду Верховний Суд скасував постанову суду апеляційної інстанції та залишив у силі ухвалу місцевого суду, якою визнано неправомірними та скасовано постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчими провадженнями на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язано поновити порушені права заявника шляхом поновлення виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у цивільній справі № 335/1961/23 у подібних правовідносинах, дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 260, 263, 352, 353, 450, 451ЦПК України, суд, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка Валентина Юрійовича від 27 січня 2026 року № 80089849 про зупинення вчинення виконавчих дій з виконання судового наказу Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2025 року № 696/1623/25, що виданий 07 січня 2026 року, про стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь ОСОБА_1 34 393,92 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2025 року по 01 листопада 2025 року.

Зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 80089849 з виконання судового наказу Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2025 року № 696/1623/25.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Скаржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Боржник: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», юридична адреса: вул. Героїв України, 16, м. Бровари, Київська область, 07400; поштова адреса: вул. Євгена Сверстюка, 23, м. Київ, 02002; .

Заінтересована особа: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, юридична адреса: вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76019; .

Суддя Н.А. Білопольська