УХВАЛА

24 лютого 2026 року

м. Київ

Справа № 452/3063/23

Провадження № 61-15702св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ніколаєва Володимира Олександровича на постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року в складі колегії суддів Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що 10 жовтня 2015 року вона та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні.

Спільне життя з відповідачем не склалося через розбіжність у характерах та різні погляди, відсутність спільних інтересів, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин; сторони втратили почуття любові та поваги і не підтримують шлюбно-сімейних відносин більше одного року, збереження сім`ї неможливе, шлюб існує формально і подальше перебування у шлюбі суперечить її (позивача) інтересам.

Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення синами повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

20 жовтня 2023 року рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (актовий запис № 2474).

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 30 січня 2023 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

30 жовтня 2025 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (актовий запис № 2474).

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 30 січня 2023 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ніколаєв В. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року, в якій просить її скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання; що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що відповідно до частин першої, третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

23 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження.

20 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

У справі предметом позову є вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Отже, оскаржуване судове рішення ухвалено в малозначній справі та не підлягає касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку заявник мотивував тим, що апеляційний суд формально скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, фактично розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (а повідомлення у цій справі є обов`язковим). Зазначене позбавило відповідача подати зустрічний позов про визначення місця проживання дітей.

Однак такі обставини матеріалами справи не підтвердилися.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Встановлено, що ухвалою суду першої інстанції від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити із викликом сторін, її розгляд призначено на 25 вересня 2023 року об 11 год. 45 хв. Цього дня у судове засідання з`явилися позивач та її представник. Відомості про повідомлення відповідача про це судове засідання у матеріалах справи відсутні. Розгляд справи відкладено на 20 жовтня 2023 року о 12 год. 30 хв. (а. с. 22).

Із копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Адресована відповідачу за цією адресою судова повістка про виклик до суду на 25 вересня 2023 року міститься в матеріалах справи, на конверті наявна відмітка поштового відділення про її повернення за закінченням терміну зберігання (а. с. 27).

Повідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 20 жовтня 2023 року о 12 год. 30 хв. із зазначенням його адреси: АДРЕСА_2 (а. с. 25), не вручене адресату та повернуто до суду із відміткою про відсутність адресата за цією адресою (а. с. 29).

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Врахувавши вказані обставини апеляційний суд виснував про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доводам апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права, та, визнавши їх обґрунтованими, задовольнив.

Апеляційну скаргу (уточнену) на рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подав через свого представника - адвоката Ніколаєва В. О. за допомогою підсистеми «Електронний суд» (а. с. 113 - 124).

02 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд своєю ухвалою призначив справу до розгляду в приміщенні суду на 02 жовтня 2025 року о 10 год., про що сторонам 10 вересня 2025 року були направлені судові повістки-повідомлення, зокрема ОСОБА_1 , за вказаною в його апеляційній скарзі адресою: АДРЕСА_1 , та його представнику - адвокату Ніколаєву В. О., окрім його поштової адреси, також через його електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» (а. с. 150, 151, 154).

Поштовий лист з судовою повісткою-повідомленням, направлений ОСОБА_1 на вказану ним поштову адресу, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 155).

Водночас згідно з довідкою про доставку електронного документа «судова повістка-повідомлення» доставлена одержувачу Ніколаєву В. О. в його електронний кабінет 10 вересня 2025 року о 19:42:05 (а. с. 154).

Отже, відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України повістка про розгляд справи в суді апеляційної інстанції 02 жовтня 2025 року о 10 год. вважається врученою представнику відповідача - адвокату Ніколаєву В. О. 11 вересня 2025 року.

Згідно з частиною п`ятою статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відтак посилання сторони відповідача в касаційній скарзі про те, що суд апеляційної інстанції розглядав справу в порядку спрощеного позовного провадження та що відповідач не був належним чином повідомлена про розгляд справи, є безпідставним.

26 вересня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Ніколаєва В. О. подав до апеляційного суду заяву про участь у судовому засіданні, призначеному на 02 жовтня 2025 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а. с. 160).

30 вересня 2025 року ухвалою Львівського апеляційного суду зазначене клопотання задоволено (а. с. 167).

02 жовтня 2025 року секретарем судового засідання складено довідку про те, що у зв`язку з поганою якістю відеозв`язку із представниками ОСОБА_6 та Ніколаєвим В. О. фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, розгляд справи відкладено на 30 жовтня 2025 року о 09 год. 45 хв. (а. с. 168), про що представника відповідача - Ніколаєва В. О. повідомлено через його електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» 03 жовтня 2025 року 18:26:05, тобто 04 жовтня 2025 року (а. с. 174).

Згідно з довідкою секретаря судового засідання від 30 жовтня 2025 року у зв`язку з поганою якістю відеозв`язку із представниками ОСОБА_6 та Ніколаєвим В. О. фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (а. с. 175).

Учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою (частина перша статті 212 ЦПК України).

Водночас ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції (частина п`ята статті 212 ЦПК України).

Верховний Суд вже звертав увагу на те, що саме заявник самостійно обрав для себе зручний для нього спосіб участі в судовому засіданні - режим відеоконференції, суд створив йому належні технічні можливості. Однак обов`язок забезпечити безперебійне інтернет-з`єднання та справність власних технічних засобів покладається на сторони. За таких обставин, право заявника на доступ до правосуддя не є порушеним. Заявник не довів, що під час проведення відеоконференції саме судом було втрачено технічну можливість забезпечення її проведення.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 26 червня 2024 року в справі № 359/10024/21, від 11 вересня 2024 року в справі № 359/1538/21, від 08 січня 2026 року в справі № 760/27480/24.

З огляду на викладене колегія суддів не встановила порушень апеляційним судом норм процесуального права, оскільки заявник був належним чином повідомлений про дату, місце і час судового засідання, двічі запрошений до участі відеоконференції, однак належним чином не вийшов на зв`язок, не довівши, що під час проведення відеоконференції саме судом було втрачено технічну можливість забезпечення її проведення.

Відповідач скористався наданим йому процесуальним правом щодо подання апеляційної скарги за допомогою адвоката, якого уповноважив на вчинення від свого імені усіх процесуальних дій, доводам якого суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку.

Тобто заявлені відповідачем підстави для обов`язкового скасування в касаційному порядку судового рішення не знайшли свого підтвердження, тому касаційне провадження в справі відкрито за відсутності обов`язкових підстав перегляду судового рішення.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року в справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

З огляду на викладене, оскільки оскаржуване судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, а підстав, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК, немає, продовження розгляду касаційної скарги не відповідатиме завданням цивільного судочинства, касаційне провадження в справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 19, 260, 394, 396 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження в справі № 452/3063/23 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ніколаєва Володимира Олександровича на постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:О. М. Ситнік В. М. Ігнатенко І. М. Фаловська