У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Верещінська І.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

Відповідно до вимог ч. 6-8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності судом здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) позивача та відповідача

Згідно відповіді №1997070 від 11.11.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманою в порядку ч. 8 ст.187 ЦПК України, відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні.

Згідно відповіді №1998312 від 11.11.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманою в порядку ч. 8 ст.187 ЦПК України, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ознайомившись з позовною заявою та долученими до неї документами, суд приходить до висновку, що вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 497 ЦПК України зазначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, встановлених у статях 175 і 177 ЦПК України.

Вимогами ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Отже, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

В силу вимог ст. 110 СК України, розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27-29 Цивільного процесуального кодексу України

В частині 1 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В той же час, в ч. 2 ст. 28 ЦПК України зазначено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що у сторін є двоє дітей, проте позивач не надав доказів їх проживання разом з позивачем.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач обрав підсудність за місцем своєї реєстрації.

Однак, у позовній заяві позивачем не зазначено про його стан здоров`я чи про наявності інших передбачених процесуальним законом причин, які б надавали йому право на звернення з позовом саме до Солом`янського районного суду м. Києва за зареєстрованим місцем його проживання.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

Такої угоди для визначення підсудності до матеріалів позову не надано.

Тому позивачу слід підтвердити, що наявні обставини, які свідчать про можливість його звернення до суду за місцем своєї реєстрації та вказати конкретне місце проживання відповідача.

Окрім того, ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Згідно п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

У такому разі саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони направляються судом до Міністерства юстиції України.

Оскільки відповідачка є громадянкою російської федерації та згідно з даними позовної заяви проживає на території російської федерації, то позивачу слід надати в двох екземплярах належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову запитуваної держави, для вручення їх відповідачу за місцем проживання (реєстрації).

В той же час, згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21 березня 2022 року з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції Російської Федерації та Республіки Білорусь на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права, крім випадків передачі судам чи громадянам України документів, одержаних за результатами виконання запитів, доручень і клопотань.

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22 грудня 2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року Закон набрав чинності.

Закон передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР(стаття 2).

За таких обставин, відсутність вказаних вище даних унеможливлює зробити висновок про підсудність позовної заяви.

Зважаючи на викладене, суддя вважає за необхідне звернути увагу позивача на необхідність зазначення в позовній заяві підстав звернення саме до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу за участю іноземного елементу, та за наявності підстав, передбачених ст.ст. 27, 28 ЦПК України, надати докази на їх підтвердження.

Також, до позовної заяви не надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 .

Натомість, до позовної заяви приєднані відображення актового запису про народження, сформовані за допомогою мобільного застосунку «Дія». Вказане відображення не є належним доказом у розумінні ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 100 ЦПК України.

Відповідно до пункту 24 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року №1064, електронне відображення актового запису формується автоматично засобами Порталу Дія за наявності підключення електронного пристрою до Інтернету, працездатності встановленого мобільного додатка Порталу Дія (Дія) та наявної електронної інформаційної взаємодії між Порталом Дія та Реєстром шляхом використання наявної в Реєстрі інформації, визначеної у пункті 26 цього Порядку.

Згідно з пунктом 25 цього Порядку сформоване електронне відображення актового запису разом з унікальним електронним ідентифікатором відображається через мобільний додаток Порталу Дія (Дія). Унікальний електронний ідентифікатор автоматично формується засобами Порталу Дія за наявності підключення електронного пристрою до Інтернету та працездатності мобільного додатка Порталу Дія (Дія). Сформований унікальний електронний ідентифікатор дійсний протягом трьох хвилин з моменту формування. Електронне відображення актового запису є дійсним лише за наявності унікального електронного ідентифікатора та не може використовуватися без нього.

Водночас, згідно пункту 27 Порядку, перевірка електронного відображення актового запису здійснюється за допомогою електронних пристроїв шляхом зчитування або введення унікального електронного ідентифікатора. За результатами перевірки на електронному пристрої, за допомогою якого проводилася така перевірка засобами Порталу Дія, формується відповідне інформаційне повідомлення.

Пунктом 28 Порядку вказано, що електронна копія електронного відображення актового запису (далі - електронна копія) подається фізичною особою засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія). Електронна копія містить відомості, зазначені в пункті 26 цього Порядку, а також ідентифікатор запиту, інформацію про дату запиту та отримувача електронної копії. Електронна копія формується засобами Порталу Дія із накладенням віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID») фізичної особи та кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Порталу Дія з відповідною кваліфікованою електронною позначкою часу. Електронна копія подається фізичною особою засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), за умови проведення перевірки таких даних засобами Порталу Дія. Така електронна копія передається фізичною особою з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) до визначених нею органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, інформаційні системи яких підключені до Порталу Дія (пункт 29 Порядку).

Згідно із пункту 30 Порядку органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та фізичні особи - підприємці для забезпечення можливості перевірки електронного відображення актового запису та отримання електронної копії підключають власні інформаційні системи до Порталу Дія.

Водночас, у суду відсутня технічна можливість здійснити перевірку наданого позивачем відображення актового запису про народження, сформованого за допомогою мобільного застосунку «Дія», шляхом перевірки накладеного на нього віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID») фізичної особи та кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Порталу Дія відповідно до вимог Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суд звертає увагу позивача на те, що до письмових доказів, викладених іноземною мовою (свідоцтво про народження ОСОБА_4 ), повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином.

Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою у порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.

Враховуючи викладене, суд, відповідно до ст.185 ЦПК України, вважає, що позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків для приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, зокрема, надання зазначення позивачем у позовній заяві та надання суду відомостей щодо наявності передбачених процесуальним законом підстав, які б надавали йому право на звернення з позовом саме до Солом`янського районного суду м. Києва за зареєстрованим місцем його проживання, також, надати належне свідоцтво про народження молодшої дитини та перекласти свідоцтво про народження старшої дитини.

Якщо позивач у встановлений строк відповідно до ухвали суду не виконає зазначені вимоги, то на підставі ч. 3 ст.185 ЦПК України заява буде вважатися неподаною і буде повернута.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 175, 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків в 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали, в інакшому випадку позов вважати неподаним та буде повернуто позивачеві.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua/sud 2316/.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Верещінська