КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1825/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року місто Київ

справа №752/5980/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І., повний текст рішення складено 19 червня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2025 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 444783,35 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 17 травня 2024 року о 18.53 год. за адресою: проспектт Науки, буд. 53, відповідач, керуючи транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи розворот з крайнього лівого положення на проїзній частині, де розворот заборонено (позначено дорожнім знаком 3.24), не надав переваги в русі транспортному засобу «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, у результаті чого позивачу було завдано матеріальних збитків.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2024 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП був визнаний ОСОБА_4 .

Вказував, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу №215108214, виданого АТ «СК «ІНГО», франшиза 1600 грн.

Зазначав, що він відповідно до довіреності №2661 від 17 травня 2024 року уповноважив ОСОБА_5 бути його представником з питань здійснення всіх необхідних дій щодо страхування та щодо отримання страхових виплат.

ОСОБА_5 звернулася до АТ «СК «ІНГО» та надала заяву про страхове відшкодування, а 18 червня 2024 року на її рахунок було зараховане страхове відшкодування у розмірі 158400 грн.

Згідно зі звітом №104-2024 від 13 червня 2024 року про оцінку колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту складає 511015,61 грн., вартість величини втрати товарної вартості - 92167,74 грн.

Вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням у розмірі 444783,35 грн. (603183,35 грн. (повна вартість відновлювального ремонту з врахуванням втрати товарної вартості) - 158400 грн. (належний розмір страхового відшкодування, що становить ліміт відповідальності страховика за вирахуванням франшизи).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2025 рокуу задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції дійшов висновку, що потерпіла особа має право на проведення власної оцінки розміру шкоди виключно у випадку, якщо страховик винуватця ДТП не провів огляд пошкодженого транспортного засобу протягом 10 днів з моменту повідомлення про подію.

Вказував, що зазначена така інтерпретація є помилковою, оскільки відповідна норма Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює лише право потерпілої особи на відшкодування витрат, понесених на проведення незалежної оцінки, у разі, якщо страховик не провів огляд у визначені законодавством строки. Водночас ця норма не містить обмеження щодо самого права потерпілої особи на ініціювання такої оцінки незалежно від дій страховика.

Зазначав, що потерпіла особа має право пред`явити претензії безпосередньо до винуватця ДТП щодо відшкодування шкоди у частині, що перевищує ліміт відповідальності страховика, на підставі звіту, виконаного за її ініціативою.

Посилався на те, що позивачем було здійснено всі необхідні дії для належного повідомлення страховика про настання страхового випадку та в подальшому, зважаючи на положення законодавства замовлено виконання Звіту №104-2024 від 13 червня 2024 року. Однак, суд першої інстанції цього не врахував і дійшов помилкового висновку, щодо покладення тягаря доказування саме на позивача, стосовно неналежного виконання страховиком свого обов`язку.

Вказував, що суд безпідставно не взяв до уваги наданий позивачем Звіт №104-2024 від 13 червня 2024 року, при цьому, мотиви з яких виходив суд є такими, що не відповідають положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що визначення розміру шкоди, заподіяної власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу, має відбуватись, виходячи з розміру шкоди, визначеної страховиком винуватця ДТП, або встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи. Проте відповідних клопотань від позивача та його представника про призначення експертизи до суду не надходило.

У рішенні зазначено, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами розмір спричиненої йому в результаті ДТП матеріальної шкоди, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником автомобіля Mercedes, державний номерний знак НОМЕР_2 .

17 травня 2024 року о 18-53 год. за адресою: пр-т Науки, буд. 53, відповідач, керуючи транспортним засобом Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи розворот з крайнього лівого положення на проїзній частині, де розворот заборонено (позначено дорожнім знаком 3.24), не надав переваги в русі транспортному засобу Mercedes, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого сталась ДТП, в якій транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2024 року у справі №752/11477/24 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу №215108214, виданого АТ «СК «ІНГО», франшиза 1 600,00 грн.

Згідно зі звітом від 13 червня 2024 року №104-2024 про оцінку колісного транспортного засобу, зробленого ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» на замовлення ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes, державний номерний знак НОМЕР_2 , в тому числі ПДВ складає 511 015,61 грн.

18 червня 2024 року АТ «СК «ІНГО» виплатило на користь ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 158 400,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що з відповідача на його користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням у розмірі 444783,35 грн. (603183,35 грн. (повна вартість відновлювального ремонту з врахуванням втрати товарної вартості) - 158400 грн. (належний розмір страхового відшкодування, що становить ліміт відповідальності страховика за вирахуванням франшизи).

Частиною 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормою ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (у редакції чинній на час вчинення ДТП).

Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно із ст.3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз.1 п.22.1 ст.22 Закону №1961 IV).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону №1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15, провадження №14-176цс18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2, ч.3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З огляду на ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт.

Таким чином сам по собі факт не здійснення потерпілою особою фактичної оплати, яку він мусить здійснити для відновлення пошкодженого автомобіля, не є достатньою підставою, у розумінні статей 22, 1192, 1194 ЦК України, для відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди.

Отже, системний аналіз ст.22 ЦК України, ч.2 ст.1192, ст.1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а тому факт ДТП та вина ОСОБА_4 у його вчиненні додаткового доказування не потребує.

Оскільки позивачем доведено факт заподіяння належному йому транспортному засобу матеріальних збитків винними діями відповідача та виплату страховою компанією суми в межах ліміту відповідальності, в даному конкретному випадку в розмірі 158400,00 грн., висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між сумою вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою страхової виплати є помилковими.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та безпідставно не взяв до уваги звіт про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди заподіяної власнику колісного транспортного засобу від 13 червня 2024 року №104-2024 та дійшов помилкового висновку про те, що цей звіт є не належним доказом та не може бути прийнятий судом, так як позивач звернувся до оцінювача коли він ще не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди відповідно до вимог Закону №1961-IV.

Апеляційний суд наголошує, що чинне законодавство, зокрема спеціальний Закон №1961-IV, не забороняє визначати розмір завданої шкоди самостійно шляхом звернення до оцінювача (експерта).

Згідно зі звітом від 13 червня 2024 року №104-2024 про оцінку колісного транспортного засобу, зробленого ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» на замовлення ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту з врахуванням втрати товарної вартості автомобіля Mercedes, державний номерний знак НОМЕР_2 становить 603183,35 грн, вартість відновлювального ремонту, в тому числі ПДВ, складає 511015,61 грн.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вартість збитку завданого власнику транспортного засобу Mercedes, державний номерний знак НОМЕР_2 слід визначати саме зі звіту від 13 червня 2024 року №104-2024.

Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування податку на додану вартість (ПДВ). В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.

У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц (провадження № 61-18781св18).

Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі №565/1210/19 зазначив, що якщо автомобіль не було відремонтовано або відремонтовано на СТО, яке не є платником ПДВ, то вказану суму не повинні компенсувати ні страхова компанія, ні винна в ДТП особа. Тобто, якщо вказану суму зменшення потерпілий просить стягнути із завдавача шкоди, то суд повинен відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Як вбачається з ремонтної калькуляції від 13 червня 2024 року ПДВ становить 74931,05 грн.

Оскільки, позивачем не надано доказів на підтвердження факту оплати ним ремонту пошкодженого транспортного засобу і, відповідно, доказів оплати податку на додану вартість, такі докази відсутні і в матеріалах справи, а тому колегія суддів вважає, що розмір майнової шкоди, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача, слід розраховувати шляхом вирахування ПДВ з оціненої шкоди.

Отже, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 підлягає стягненню сума 369 852,29 грн. (603183,35 грн. (повна вартість відновлювального ремонту з врахуванням втрати товарної вартості) - 158400,00 грн. (належний розмір страхового відшкодування, що становить ліміт відповідальності страховика за вирахуванням франшизи) - 74 931,05 грн. (ПДВ).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, а тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.141 ЦПК України).

За положенням ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 4447,83 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції, 6671,75 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, та здійснив витрати на правничу допомогу.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав до суду договір від 16 жовтня 2024 року №16/10/24-ЮП/L, акт виконаних робіт №1.

Вартість послуг адвоката (вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням) становить 15 000,00 грн. (з розрахунку 1 500,00 грн. за годину).

За результатом апеляційного розгляду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (83,15 %), апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на надання правової допомоги у суді першої інстанції у розмірі 12472,50 грн. та судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 3698,37 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5547,56 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2025 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 матеріальну шкоду у розмірі 369852 грн. 29 коп., витрати на надання правової допомоги у суді першої інстанції у розмірі 12472 грн. 50 коп. та судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 3698 грн. 37 коп. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5547 грн. 56 коп.

В решті вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Головуючий:

Судді: