УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 рокуСправа № 495/2419/25
Номер провадження 2-п/495/11/2026

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Мишка В.В.,

при секретарі судового засідання Федоровій Л.А.

розглянувши у судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 у справі №495/2419/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2025 відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 у справі №495/2419/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

12.12.2025 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було залишено без руху.

29.01.2026 відповідачем ОСОБА_1 було подано заяву про усунення недоліків, якою недоліки вказані в ухвалі суду від 12.12.2025 були усунені.

03.02.2026 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення та призначено судове засідання.

Свою заяву відповідач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що заочним рішенням від 22.10.2025 року позовні вимоги позивача задоволено повністю, стягнуто з Відповідача на користь Позивачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 22827.82 доларів США, витрати виконавчого провадження у розмірі 469,00 гривень та винагороду приватного виконавця у розмірі 17278,57 гривень. Також стягнуто судовий збір у розмірі 9555,30 гривень. Відповідач із зазначеним рішенням не погоджується.

Відповідач багато років тому покинув Україну, і постійно живе на території Європейського Союзу. Отже, Відповідач не з`явився до суду через те, що не був повідомлений належним чином. Але, відповідач зазначає, що навіть якби він був повідомлений, він би все одно не з`явився до суду через наступні перешкоди. Наразі територія України перебуває у стані війни, місто Білгород-Дністровський регулярно піддається бомбардуванню усілякими ракетами, дронами та іншою піротехнікою. Електронного кабінету в системі Електронний суд Відповідач не має. Адвокату рішення не надсилалося, оскільки на момент його прийняття, адвокат вже не здійснював представництво інтересів Відповідача. Поштою рішення також не надсилалося. Але, якби і надсилалося, його неможливо було б вручити, оскільки Відповідач дуже давно не живе за адресою вказаною Позивачкою.

Щодо посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення відповідач вказує, що докази відсутні тому що в заяві про перегляд заочного рішення відсутні заперечення. Там просто зазначено, що рішення постановлене не на користь Відповідача, а тому має бути скасоване і переписане. На думку відповідача, заперечення - це право Сторони, а не обов`язок. І навпаки, дослідження доказів і постановлення рішення обґрунтованого цими доказами - це обов`язок суду, а не право. Якщо формально треба послатися на якісь докази, то Відповідач декларує, що посилається на всі докази, наявні в справі, вважаючи, що вони не свідчать на підтримку заявлених вимог і суперечать їм.

На підставі вищевикладеного, просить скасувати заочне рішення від 22 жовтня 2025 року та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду не відомі.

Відповідач (заявник) ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали заяви про перегляд заочного рішення, її доводи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа №495/2419/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

22 жовтня 2025 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області винесено заочне рішення у справі №495/2419/25, позовні вимоги позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 22 827,82 доларів США в якості заборгованості за кредитним договором, витрати виконавчого провадження у розмірі 469,00 гривень та винагороди приватного виконавця у розмірі 17 278,57 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9 555,30 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відповіді №1275457 від 09.04.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Судом на судові засідання на адресу відповідача ОСОБА_1 , надсилались завчасно судові повідомлення відповідно до положень ст.ст. 128-130 ЦПК України, які містяться в матеріалах справи повернуті до суду.

У період з 01.07.2025 року по 17.09.2025 року інтереси відповідача ОСОБА_1 представляв адвокат Кобильник Д.О., що підтверджується ордером про надання правничої допомоги. Адвокат Кобильник Д.О. в інтересах відповідача ОСОБА_1 неодноразово брав участь у судових засіданнях, був обізнаний про перебіг розгляду справи, подавав процесуальні документи.

17.09.2025 адвокат Кобильник Д.О. подав до суду заяву про припинення повноважень представника. Однак, на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про її розгляд справи, зокрема через участь уповноваженого представника у судових засіданнях.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що не мав можливості отримати судові повістки у зв`язку з фактичним проживанням за межами України. Однак, такі доводи суд оцінює критично з огляду на таке.

Сам по собі факт перебування особи за кордоном не є безумовною та автоматично поважною причиною неявки у судове засідання. ЦПК України передбачає можливість участі сторін у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у тому числі з використанням власних технічних засобів. Крім того, учасники справи не позбавлені можливості подати до суду заяви, пояснення, клопотання та докази засобами поштового або електронного зв`язку.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про наявність спору та розгляд справи, оскільки його інтереси протягом тривалого часу представляв адвокат, який неодноразово брав участь у судових засіданнях. Отже, відповідач мав реальну можливість узгодити правову позицію зі своїм представником, забезпечити подання необхідних доказів та, за потреби, ініціювати участь у засіданні дистанційно.

Те, що адвокатом Кобильник Д.О. 17.09.2025 року подано заяву про припинення повноважень, не свідчить про відсутність належного повідомлення відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи та не є доказом поважності причин його неявки. Відповідач ОСОБА_1 не був позбавлений можливості самостійно звернутися до суду із відповідними заявами або забезпечити належне представництво своїх інтересів.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст.44 ЦПК України).

Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для всіх суб`єктів права, у тому числі для суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи сімейні.

Ця вимога ґрунтується на нормах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт «і» статті 3 ЦК). Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є по суті нормами прямої дії.

Водночас порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у захисті таких прав та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживання якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРвизначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст якихне допустити судовий процес у безладний рух.

Із практики Європейського Суду з прав людини слідує, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Також, відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 921/6/18).

Відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.287 ЦПК Україниу разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення ст.285 ЦПК України регламентують необхідність зазначення у заяві про перегляд заочного рішення, зокрема, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Заява про перегляд заочного рішення обґрунтована з посиланням на незгоду із судовим рішенням, дана заява не містить доказів в розумінніст.76 ЦПК Українита посилання на них.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України, констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 22 жовтня 2025 у справі №495/2419/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відсутні.

Суд вважає необхідним зазначити, що до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем ОСОБА_1 взагалі не додано ніяких доказів, які не були досліджені судом під час ухвалення рішення по даній справі.

На підставі вище викладеного та, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, керуючись ст. ст.287,288 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 у справі №495/2419/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складений 03.03.2026 року.

Суддя Віталій МИШКО