ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року місто Київ.

Справа № 372/3191/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4016/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року (ухвалено у складі судді Тиханського О.Б., інформація щодо дати складення повного тексту рішення - відсутня)

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа: акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ

У червні 2025 року позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05 березня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений кредитний договір № 4/736561 відповідно до якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 80 000,00 гривень строком на 48 місяців - з 25 березня 2021 року по 24 березня 2025 року.

Відповідно до п.1.3. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує проценти щомісячно, в розмірі 11,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Кредитним договором, а також Позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Кредитного договору.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору встановлено, що з метою обслуговування кредиту Банк відкриває Позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № UA0600830 в Банку.

Відповідно до п.2.6 кредитного договору встановлено, що банк має право у будь-який час відступити всі, або частину своїх прав за договором, а також угодами про забезпечення, будь-якій третій особі повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію, або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоди про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною.

Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором №4/736561 від 25 березня 2021 року належним чином. Відповідач порушує умови договору, не здійснює повернення кредиту згідно графіків платежів по кредиту.

18 грудня 2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір про відступлення права вимоги № 5-2024. Згідно Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2024 року, 20 грудня 2024 року відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №4/736561 від 25 березня 2021 року, що був укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до Договору відступлення ТОВ «ФК «Брайт-К» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 за Кредитним договором.

18 лютого 2025 року відповідачу було направлено повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 20 грудня 2024 року. Зазначене повідомлення залишилось позичальником не виконаним.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення повідомлення на підставі п. 2.3.5 правил 28 березня 2025 року відповідачу було направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії.

Зазначену вимогу позичальник не виконав. Зважаючи на невиконання відповідачем вимоги, позивач вправі вимагати у позичальника дострокового повернення суми боргу за неналежне виконання умов кредитного договору в судовому порядку.

На дату відступлення (20 грудня 2024 року) заборгованість за Кредитним договором становила 115 259,92 гривень, яка складалась з: строкова заборгованості за тілом кредиту - 9 016,88 гривень; прострочена заборгованості за тілом кредиту - 38 899,07 гривень; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом - 73,20 гривень;- заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом 8 390,07 гривень;- заборгованість за простроченими реструктуризованими процентами за користування кредитом - 2 880,70 гривень;- заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 2 000,00 гривень;- прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 36 000,00 гривень;- прострочена заборгованість за реструктуризованою комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 18 000,00 гривень. За період з 20.12.2024 по 28.03.2025 було нараховано:- проценти за користування кредитом - 1 447,56 гривень; - комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 8 000,00 гривень.

За період з 20 грудня 2024 року по 28 березня 2025 року боржником добровільно платежі не сплачувались.

Загальна заборгованість відповідача за Кредитним договором відповідно до розрахунків заборгованості по Кредитному договору №4/736561 від 25 березня 2021 року становить 124 707,48 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 47 915,95 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом - 12 791,53 гривень; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 64 000,00 гривень.

Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором № 4/736561 від 25 березня 2021 року у розмірі 124 707,48 грн та витрати на судовий збір.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року позов ТОВ «ФК «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа: АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47915 грн 95 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» судовий збір у розмірі 1007 грн 70 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ТОВ «ФК «Брайт-К» 30 жовтня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у позовних вимогах і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Брайт-К» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за процентами за користування кредитом у розмірі 12 791,53 грн та за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 64 000 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до позовної заяві долучено два розрахунки заборгованості за Кредитним договором, в мотивувальній частині обидва розрахунки згадуються, однак, фактично оцінка в оскаржуваному рішенню надана лише одному розрахунку. Ці розрахункиповністю доводять як видачу банком відповідачу кредиту, так і обґрунтованість заявленої до стягнення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії.

Зазначає, що уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені, а відтак відсутні підстави для визнання нікчемним зазначеного положення Кредитного договору і, відповідно, відмова в задоволенні вимоги про стягнення комісії є необґрунтованою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 17 лютого 2026 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи.

У судове засідання, яке призначене на 17 лютого 2026 року учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, клопотань про відкладення чи розгляду без їх участі до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомляли.

Представник ТОВ «ФК «Брайт-К» - Кононов І.К. про розгляд справи повідомлявся судом шляхом направлення судової повістки до йоого електронного кабінету в підсистемі «Елетронний суд».

ОСОБА_1 про розгляд справи повідомлялися судом шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, зазначену у матеріалах справи.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення районного суду частково не відповідає.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, 25 березня 2021 року між ОСОБА_1 , та АТ «Креді Агріколь Банк»був укладений кредитний договір № 4/736561 відповідно до якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 80 000,00 гривень строком на 48 місяців - з 25 березня 2021 року по 24 березня 2025 року.

Відповідно до п.1.3 Договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку проценту винагороду, щомісячно, у розмірі 11,00% річних, починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором.

Відповідно до п.1.3 Договору позичальник зобов`язаний сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно, у розмірі 2,50% від суми кредиту.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору встановлено, що з метою обслуговування кредиту Банк відкриває Позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № UA0600830 в Банку.

Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №4/736561 від 25.03.2021 (таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) дата видачі кредиту - 80000 грн. 00 коп.; проценти за користування кредитом - 19246 грн. 79 коп.; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 96000 грн. 00 коп.; реальна річна процентна ставка 68,58 грн.; загальна вартість кредиту 195246 грн. 79 коп.

Відповідно до меморіального ордеру №35901342-1 від 25 березня 2021 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» перерахував кошти у розмірі 80000 грн 00 коп згідно кредитного договору №4/736561 від 25 березня 2021 року.

Відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_1 за період з 25 березня 2021 року по 20 грудня 2024 року на його рахунок 25 березня 2021 року зараховані кошти у розмірі 80000 грн 00 коп на виконання умов договору №4/736561 від 25 березня 2021 року.

У такий спосіб, позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами виникнення між первісним кредитором АТ «Креді Агріколь Банк»та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених у кредитному договорі.

У наданій копії документа, який представник позивача ідентифікує як розрахунок заборгованості по кредиту, наданому ОСОБА_1 кредитний договір №4/736561 від 25 березня 2021 року, розрахунок станом на 20 грудня 2024 року) зазначені загальні суми боргу відповідно до курсу НБУ, еквівалент у гривні, а саме: рахунок простроченої заборгованості 38899 грн 07 коп; рахунок строкової заборгованості 9016 грн 88 коп; рахунок комісії 2000 грн 00 коп; рахунок нарахованих відсотків 73 грн 20 коп; рахунок прострочених відсотків 8390 грн 07 коп; рахунок простроченої комісії 36000 грн 00 коп; загальна сума реструктуризації по простроченій комісії 18000 грн 00 коп; загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам 2880 грн 70 коп; загальна сума боргу до стягнення 115259 грн 92 коп.

Відповідно до п.2.6 кредитного договору встановлено, що банк має право у будь-який час відступити всі, або частину своїх прав за договором, а також угодами про забезпечення, будь-якій третій особі повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоди про забезпечення , яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною.

18 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Брайт-К» та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений договір про відступлення прав вимоги №5-2024, згідно з умовами якого АТ «Креді Агріколь Банк»відступив ТОВ «ФК «Брайт-К» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №4/736561 у розмірі 115259 грн 92 коп, що підтверджується додатком №1 до договору про відступлення права вимоги №5-2024 від 18 грудня 2024 (реєстр прав вимог №1 від 20 грудня 2024 року.)

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на дату відступлення (20 грудня 2024 року) заборгованість за Кредитним договором становила 115 259,92 гривень, яка складалась з:строкова заборгованості за тілом кредиту - 9 016,88 гривень; прострочена заборгованості за тілом кредиту - 38 899,07 гривень; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом - 73,20 гривень;- заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом 8 390,07 гривень;- заборгованість за простроченими реструктуризованими процентами за користування кредитом - 2 880,70 гривень;- заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 2 000,00 гривень;- прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 36 000,00 гривень;- прострочена заборгованість за реструктуризованою комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 18 000,00 гривень.

За період з 20 грудня 2024 року по 28 березня 2025 року було нараховано: - проценти за користування кредитом - 1 447,56 гривень; - комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 8 000,00 гривень.

За період з 20 грудня 2024 року по 28 березня 2025 року боржником добровільно платежі не сплачувались. Загальна заборгованість Відповідача за Кредитним договором відповідно до розрахунків заборгованості по Кредитному договору №4/736561 від 25 березня 2021 року становить 124 707,48 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 47 915,95 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом - 12 791,53 гривень; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 64 000,00 гривень.

Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №14835 від 20 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Брайт-К» перерахувало кошти у розмірі 5412911 грн 07 коп АТ «Креді Агріколь Банк»за відступлення права вимоги.

Кредитодавець виконав вимоги частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», направив відповідачу повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом та вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії.

У такий спосіб, судом встановлено, що право вимоги за Кредитним договором № 4/736561, укладеним 25 березня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк»та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Брайт-К».

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд першої інстанції виходив того, що позивачем не надано жодних доказів про те, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включала в себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право вимагати безоплатно один раз на місяць.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Встановлено, що відповідно до 1.3 кредитного договору № 4/736561 від 25 березня 2021 року щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,50 % від суми кредиту.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина 2 статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1-2 статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Подібний за змістом висновок викладений і у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, у якій зазначено, що згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зроблено висновок про те, що якщо у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (і до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»), положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У справі, що переглядається, в кредитному договорі від 25 березня 2021 року, тобто укладеному після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», зазначено, що відповідачу видається споживчий кредит на споживчі цілі.

При цьому, в кредитному договорі зазначено , що комісійна винагорода в розмірі 2,50 % передбачена за мониторинг заборгованості під яким розуміється інформування нагадування про здійчснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування про виникнення простроченої заборгованості, консультування, щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів.

Позивач не надав суду докази про те, що боржник вимагав інформування про стан кредитної заборгованості більш ніж один раз на місяць і йому такі послуги на вимогу надавались.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені, а відтак відсутні підстави для визнання нікчемним зазначеного положення Кредитного договору і, відповідно, відмова в задоволенні вимоги про стягнення комісії є необґрунтованою, оскільки положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісія за обслуговування кредитної заборгованості) в договорі за вищенаведених обставин є нікчемними відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності доказів, які б підтверджували розмір заборгованості по відсотках у розмірі 12791 грн 53 коп, відповідно до тих умов, які були погоджені між банком та відповідачем, з огляду на таке.

Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється.

За умовами ст.ст. 1049 та 625 ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7 вересня 2016 р. у справі за № 6-1412цс16).

Умовами договору передбачений обов`язок сплачувати відсотки 11,00 % річних.

Позивач надав розрахунок забргованості по відсотках, який відповідачем спростований не був.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо нарахування заборгованості за відсотками у розмірі 12 791, 23 коп є правомірними.

Проте, як вбачається з детального розрахунку заборгованості станом на 28 березня 2025 року відповідач вносив кошти на погашення кредиту, проте позивач зараховував ці кошти на погашення комісій, що у загальній сумі становить 28 000 грн.

Враховуючи те, що апеляційний суд, як і районний суд дійшли висновку про нікчемність умов договору про комісію, то кошти зараховані на погашення комісії, суд вважає необхідно зарахувати на погашення відсотків, відмову в задоволенні яких позивач оскаржив.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, оскільки така заборгованість була погашена відповідачем.

Разом з тим, так як відповідач рішення суду не оскаржив, то апеляційний суд в частині задоволених вимог не має права зменшувати розмір боргу, оскільки не може бути погіршено становище тієї особи, яка оскаржила рішення, внаслідок перегляду справи в апеляційному суді.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині мотивів для відмови у сятгненні відсотків.

Оскільки внаслідок апеляційного перегляду не збільшується розмір стягнутої на користь позивача заборгованості, перерозподіл судових витрат, зроблених районним судом не здійснюється. Також позивачу не компенсуються його витрати, понесені в апеляційному суді.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 268, 369, 374-376, 382- 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К»- задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року змінити в частині мотивів для відмови у стягненні відсотків.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 02 березня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова