ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/221/25Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/240/26 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

без сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 605/221/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок", інтереси якого представляє Гурський Герман Юрійович, на заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2025 року, ухваленого суддею Горуц Р.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

у травні 2025 року ТзОВ "Кошельок" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 20322 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 19 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № -552179, який разом з правилами надання коштів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з якими позичальник був попередньо ознайомлений.

Договір було укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, в тому числі, електронного підпису одноразовим ідентифікатором («2684»), який було направлено позичальнику за допомогою СМС-повідомлення на її номер телефону.

До укладення договору відповідач отримав проект цього договору, ознайомився з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до даного договору, ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит на наступних умовах: сума кредиту - 6 000 грн; строк кредитування - 22 дні; відсоткова ставка - 1,85% на добу; сума кредиту та нараховані відсотки за початковий строк користування позикою на 22 дні - 8422,00 грн.

Позивач перерахував грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 , в той час як відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 20322 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 6000 грн та заборгованості за відсотками за користування позикою - 14322,00 грн.

Заочним рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2025 року у задоволенні позову ТзОВ "Кошельок" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладено на позивача.

В апеляційній скарзі представник ТзОВ "Кошельок" - Гурський Г.Ю. просить скасувати заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2025 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що як вбачається з візуальної форми послідовності дій Клієнта ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ІТС) ТОВ «Кошельок» на сайті https://koshelok.ua/ (міститься у додатках до справи), 19.12.2021 року відповідач використовуючи номер телефону НОМЕР_1 ідентифікувався в ІТС, зазначивши свої особисті дані: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти та зайшов в особистий кабінет. Позивач перевірив статус клієнта, далі відповідач надав всю необхідну інформацію для належної пропозиції, номер банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, після чого відбулося погодження заявки на кредит та позивачем сформовано пропозицію укласти договір. Далі позивач направив (розмістив) відповідачу в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови Договору; після цього відповідачу на номер телефону НОМЕР_1 було відправлено смс-повідомлення про успішний розгляд його заявки на кредит та необхідність ознайомитися з договором в особистому кабінеті. Позивач відправив в смс-повідомленні на зазначений номер телефону відповідача одноразовий ідентифікатор 2684, відповідач ознайомився з офертою позивача та прийняв її умови. Далі відповідач надіслав позивачу акцепт та підписав договір одноразовим ідентифікатором 2684. Після цього в особистому кабінеті відповідача відобразився підписаний договір та додатки до нього, а також Правила для цілодобового онлайн доступу.

Згідно з листом ПАТ "МТБ БАНК" надано підтвердження що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам Банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: 19.12.2021 року на картку отрмувача № НОМЕР_2 було зараховано 6000 грн, ID кредита 62300 , ID заявки кредита 552179.

Аналіз наведених норм законодавства та обставин справи дає підстави дійти висновку, що відповідач, по-перше, здійснив дії, які чітко свідчить про його свідомий вибір та волевиявлення на укладання договору, по-друге, без цих дій саме з боку відповідача укладання договору було б неможливе. Тобто без входу відповідача на вебсайт позивача, без отримання ним SMS- повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт до особистого кабінету, без отримання SMS повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, тобто без виконання відповідачем всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та ТОВ «Кошельок» не був би укладений, тобто сторони не досягли би згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані на банківську картку № НОМЕР_4 .

Отже, з урахуванням викладеного вважають, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно дійшов висновків про відсутність між сторонами зобов`язальних відносин, що не відповідає обставинам справи.

Також, як вбачається з матеріалів справи, до спливу Лояльного періоду у 14 днів відповідач не повернула кредит та навіть не сплатила проценти за користування кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості. Тобто відповідач продовжила користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 104 днів з моменту укладення договору. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. договору, є законним.

Відзив на апеляційну скаргу представника ТзОВ "Кошельок" - Гурського Г.Ю., до суду апеляційної інстанції не поступав.

Представник ТзОВ "Кошельок" - Гурський Г.Ю. та ОСОБА_1 повідомлялися про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявні довідки про доставку електронного документа.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 19.12.2021 року між ТзОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено договір № -552179 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до умов зазначеного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту становить 6000 грн (п. 1.1. договору); проценти за користування кредитом: 2553 грн, які нараховуються за ставкою 1,85 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.3.2. договору); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.3.3 договору)

Згідно п. 2.1 договору, кредит надається строком на 22 днів, далі - «лояльний період», початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.

Відповідно до п. 3.6 договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом, а саме зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду; з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 процента річних, що становить 2,2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.п. 3.7, 3.8 договору).

Відповідно до п. 9.1. договору, договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами власних обов`язків за цим договором (п. 9.2. договору).

Згідно з п. 9.4 договору невід`ємною частиною договору є «Правила надання позики на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Кошельок»». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких знаходиться на сайті кредитодавця: https://koshelok.net.

За умовами п. 9.5 Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості електронного підпису Позичальника буде використовуватись одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію».

Розділ «Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» містить дані позичальника ОСОБА_1 із зазначення її персональних даних, номеру телефону та електронної пошти (а.с. 10-17).

Додатком № 1 до договору № -5652179 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 19.12.2021 року є графік розрахунків (а.с. 17 зворот).

Згідно копії інформаційної довідки ПАТ «МТВ Банк» та повідомлення хPAY Griup LLC о 13 год 34 хв 19.12.2021 року через систему хPAY було успішно проведено транзакцію з зарахування 6000 грн на картку № НОМЕР_4 (а.с. 23, 24).

Відповідно до листа АТ КБ «Приват Банк» № 20.1.0.0.0./7-251008/43641-БТ-2 від 12.11.2025 на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_5 (IBAN НОМЕР_6 ).

Згідно з випискою АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 19.12.2021 зафіксовано зарахування на картку 6000 грн (а.с. зворот 90-92).

Відповідно до детального розрахунку заборгованості за договором №-552179 від 19.12.2021 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, заборгованість за кредитом становить 20322 грн., яка складається із заборгованість за сумою кредиту - 6000 грн та заборгованість за відсотками за користування позикою - 14322 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, зокрема суми боргу та відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту укладення спірного кредитного договору, в тому числі в електронній формі.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, із огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 3 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині 1 статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Положення частини 1 статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України (в редакції на час укладення кредитного договору), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції на час укладення кредитного договору), якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовною заявою, позивач посилався на те, що 19.12.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» було укладено договір № -552179 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі.

До позовної заяви позивачем було додано: копію паспорта споживчого кредиту до договору № -552179 від 19.12.2021 року, у реквізитах якого не вбачається одноразового електронного підпису, одноразового ідентифікатора; копію договору № -552179 від 19.12.2021 року з графіком розрахунків, у якому не встановлено електронного підпису одноразовим ідентифікатором; копію детального розрахунку заборгованості за договором № -552179 від 19.12.2021 року, з якого слідує, що було видано кредит 6000 гривень, нараховано проценти за період з 19.12.2021 року по 09.04.2022 року у розмірі 14322 грн; копію правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок», які також не підписані відповідачем.

Також, із наданих суду позивачем доказів не вбачається, що відповідач вчинила певну сукупність дій, спрямовану на отримання позики від ТОВ «Кошельок», а саме, зареєструвалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, надала таку пропозицію, отримала повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Кошельок») із одноразовим ідентифікатором, та прийняла пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора.

Посилання в позовній заяві про те, що позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор -2684- шляхом направлення для підписання кредитного договору № -552179 від 19.12.2021 року на номер телефону НОМЕР_1 електронного повідомлення, колегія суддів вважає голослівними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних позивачем обставин про те, що відповідачу видавався одноразовий ідентифікатор для підписання договору позики.

Сам факт надання одноразового ідентифікатора не доводить факту акцепту договору відповідачем, якщо немає підтвердження його використання.

Доводи апеляційної скарги про те, що введення відповідачем персональних даних та формування кредитором індивідуальної частини договору свідчить про його укладення, є безпідставними, оскільки введення персональних даних не підтверджує укладення договору. Посилання скаржника на те, що позичальник нібито вводив персональні дані для формування договору, не є доказом акцепту (підписання) кредитного договору.

Заповнення анкетних полів або введення особистої інформації є лише попередньою дією, необхідною для створення технічної можливості формування пропозиції (оферти), але не свідчить про прийняття цієї пропозиції.

Жодних доказів такого прийняття - у вигляді підписання одноразовим ідентифікатором, електронним повідомленням чи іншими передбаченими законом діями - позивач не надав.

Разом з цим, як вбачається із копії інформаційної довідки ПАТ «МТВ Банк» та повідомлення хPAY Griup LLC о 13 год 34 хв 19.12.2021 року через систему хPAY було успішно проведено транзакцію з зарахування 6000 грн на картку № НОМЕР_4 .

Відповідно до листа АТ КБ «Приват Банк» № 20.1.0.0.0./7-251008/43641-БТ-2 від 12.11.2025 на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 (IBAN НОМЕР_6 ).

Згідно з випискою АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по картковому рахунку за № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 19.12.2021 зафіксовано зарахування на картку 6000 грн.

Тому, установивши фактичне перерахування позивачем на карту відповідача коштів у сумі 6000 грн колегія суддів вважає, що є наявні підстави для їх стягнення як неповернуту суму фактично отриманих грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення процентів є необґрунтованими, оскільки договір не підписаний позичальником, а тому визначені в ньому проценти не були погоджені сторонами, як і не погоджено строк кредитування та інші істотні умови кредитного договору.

Отже, за відсутності підпису як в договорі, так і в паспорті споживчого кредиту та в правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ "Кошельок", немає доказів акцепту умов договору, зокрема процентної ставки.

А факт отримання коштів підтверджує лише обов`язок їх повернути, але не сплачувати проценти за користування кредитом.

Більше того, із наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме погашення заборгованості та тілом кредиту чи процентами за користування кредитом.

Зважаючи на наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим безпідставно в повному обсязі відмовив у задоволенні позовних вимог, оскаржуване рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Кошельок» задовольнити частково.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ТзОВ "Кошельок" задовольнити частково, заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2025 року скасувати і постановити нове рішення, яким частково задовольнити позов та стягнути із ОСОБА_1 в користь ТзОВ "Кошельок" заборгованість за кредитним договором № -552179 від 19 грудня 2021 року у розмірі 6000 грн. В решті - позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частин 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частина 3 статті 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 12.02.2025 та додатку до нього від 20.06.2025, підписаних ТОВ «Кошельок» та АБ «Герман Гурський та партнери», сторонами погоджено, що клієнту надано правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10000 грн, та в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн, яка підлягає до сплати не пізніше 10 днів з дати ухвалення судом рішення у справі.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви позивач сплатив 2422,40 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги 3633,60 грн судового збору.

Отже, враховуючи складність справи, суть спору, результат розгляду справи - часткове задоволення позовних вимог на 29,52%, характеру наданих послуг, дотримання критеріїв розумності, пропорційності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що із ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Кошельок" слід стягнути витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 3667,09 грн та витрат зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 2253,44 грн.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок", інтереси якого представляє Гурський Герман Юрійович, задовольнити частково.

Заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок" заборгованість за кредитним договором №-552179 від 19 грудня 2021 року у розмірі 6000 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок" витрат зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 3667,09 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок" витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 2253,44 грн.

В решті - позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 02 березня 2026 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів