Справа № 133/2054/24
Провадження № 22-ц/801/468/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 рокуСправа № 133/2054/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», в інтересах якого діє представник Хлопкова Марія Сергіївна, на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Пєтухової Н. О. в м. Козятин Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін,

у цивільній справі № 133/2054/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») через систему «Електронний суд» звернулося в міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 321402931 від 18.12.2021 в сумі 60 151,80 грн та судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 321402931.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

28.11.2019 Додатковою угодою №19 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2020.

31.12.2020 Додатковою угодою №26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, та продовжити строк дії договору до 31.12.2021.

31.12.2021 Додатковою угодою №27 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 174 від 22.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 321402931.

30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 60151,80 грн.

14.06.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 14/06/24, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Юніт Капітал» права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №14/06/24 від 14.06.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 60 151,80 грн.

З моменту отримання права вимоги до відповідача за вищевказаним договором, позивачем не здійснювалося жодних нарахувань. При цьому, вказана сума заборгованості за цим договором не погашені ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача.

За вказаних обставин ТОВ «Юніт Капітал» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 60 151,80 грн, з яких: 22 000,00 грн заборгованість по кредиту; 38 151,80 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також судовий збір у розмірі 2 422,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №321402931 від 18.12.2021, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, тому дійшов до висновку про відмову в задоволення позову в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач, діючи через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розподілити судові витрати.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 31 грудня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції визнав факт укладення сторонами кредитного договору та підтвердив наявність зобов`язань, що виникли на його підставі. Крім того, суд встановив факт укладення договорів факторингу разом із відповідними додатковими угодами, а також факт переходу права вимоги відповідно до реєстрів.

При цьому, місцевий суд не звернув увагу на те, що в Договорі факторингу передбачено передачу прав вимоги, які зазначені у реєстрах, зокрема прав вимоги по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги за кредитним договором вважається таким, що перейшло до нового кредитора з моменту підписання договору передачі реєстру прав вимоги.

Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.

Зокрема вказує, що п. 4.1. договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

Отже, передача прав вимоги до боржників здійснюється на підставі Реєстрів прав вимоги, що містять перелік конкретних прав вимоги, а не у день укладення Договору факторингу 1.

Зауважує, що 22.02.2022 Первинний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали Реєстр прав вимоги № 174 до Договору факторингу 1, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідача на загальну суму 60 151,80 грн. Цей факт свідчить про те, що відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного, дійсного та чинного на той момент зобов`язання відповідача перед Первинним кредитором.

Таким чином, перехід права вимоги був спрямований на фактично існуюче зобов`язання, що підтверджує реальність предмета передачі та узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо допустимості та правомірності відступлення права вимоги. Отже, факт підписання Реєстру прав вимог після укладення Кредитного договору, виключає сумніви щодо наявності у Первинного кредитора прав, які могли бути передані Фактору, та підтверджує, що перехід прав вимоги відбувся на законних підставах і в межах чинного договірного регулювання.

При цьому зазначає, що на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало та відступлено ТОВ «Таліон Плюс» на підставі реєстру прав вимоги, що є предметом договору факторингу №28/1118-01.

Отже, на переконання позивача, суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо предмету договору факторингу, що вплинуло на відмову в задоволенні позову.

У подальшому, внаслідок факторингового ланцюгу право вимоги перейшло до ТОВ «Юніт Капітал», яке є належним позивачем у цій справі та вправі вимагати повернення кредитної заборгованості від ОСОБА_1 .

У додаткових пояснення, поданих через систему «Електронний суд» 27.01.2026, представник позивача Хлопкова М. С. просить врахувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 07.01.2026 у справі № 727/2790/25 під час розгляду цієї справи, оскільки цією постановою в аналогічній справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Верховним Судом було узагальнено судову практику та зроблено висновок щодо правомірності переходу права вимоги на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».

На виконання вимог статті 361 ЦПК України відповідачу ОСОБА_1 було надіслано копію апеляційної скарги та додані до неї матеріали, проте відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №321402931, відповідно до умов якого товариство надає позичальникові кредит у розмірі 22 000,00 грн, строком на 30 днів, з нарахуванням процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 109,50 % річних, що становить 0,30% від суми кредиту за кожний день користування ним. У договорі погоджено строк повернення та орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка становить 23 980,00 грн з урахуванням суми кредиту та відсотків за користування кредитом. Вказаний договір був підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Як вбачається з платіжного доручення від 18.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ грошових коштів в сумі 22 000,00 грн. згідно договору №321402931 від 18.12.2021 на платіжну картку № НОМЕР_1 , належної відповідачу.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 321402931 від 18.12.2021 заборгованість ОСОБА_1 за період з 18.12.2021 по 21.02.2022, станом на 22.02.2021 складала 58 801,00 грн. З розрахунку заборгованості також вбачається, що боржником було сплачено частину заборгованості 20.01.2022 у розмірі 5,00 грн.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. 28.11.2019 Додатковою угодою №19 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2020. 31.12.2020 Додатковою угодою №26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, та продовжити строк дії договору до 31.12.2021. 31.12.2021 Додатковою угодою №27 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 174 від 22.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 321402931.

30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 60 151,80 грн.

Згідно із розрахунком заборгованості виконаним ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором № 321402931 від 18.12.2021 заборгованість ОСОБА_1 за період з 22.02.2022 по 30.10.2023, складала 60 151,80 грн.

14.06.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 14/06/24, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Юніт Капітал» права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 14/06/24 від 14.06.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 60 151,80 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, зазначена справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним критеріям судове рішення не відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, що переглядається, судом встановлено, що 18.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №321402931, за яким кредитодавець - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту на суму 22 000 грн на умовах зворотності, строковості, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора MNV52UF7 (а.с.10 зворот - 13).

На підтвердження надання кредиту на підставі вказаного договору ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було надано платіжне доручення від 18.12.2021, відповідно до якого останнє перерахувало кошти на рахунок ОСОБА_1 в сумі 22 000 грн (а. с. 22).

Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору.

Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, ОСОБА_1 суду не надала.

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 513, статті 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторинг. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Отже майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Таким чином, оскільки доказів належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт передання від TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» права дійсної вимоги за Кредитним договором.

Колегія суддів погоджується із доводами позивача щодо наявності у останнього права вимоги до відповідача за кредитним договором.

Як встановлено судом, 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу №28/1118-01 відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.4. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.

Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до п.п.1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Розділом 4 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора, ТОВ «Таліон Плюс».

28.11.2019 Додатковою угодою №19 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2020. 31.12.2020 Додатковою угодою №26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, та продовжити строк дії договору до 31.12.2021. 31.12.2021 Додатковою угодою №27 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022.

Копія договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Аналогічним чином право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Юніт Капітал», про що свідчить копія договору факторингу №14/06/24 від 14.06.2024.

Відповідно до долучених до справи договорів, за яким відступлено право вимоги боргу ОСОБА_1 за кредитним договором сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника.

Наявні договори факторингу підтверджують належний перехід прав вимоги до ОСОБА_1 від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал».

Колегія суддів визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором.

Варто зауважити, що перехід прав вимоги за договорами факторингу №28/1118-01, № 30/1023-01 та № 14/06/24 відбувається саме за реєстрами прав вимоги боржників.

Так, апелянт разом з поданням позовної заяви надав копію витягу з Реєстру прав вимоги № 174 від 22.02.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01, копію витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2022 до Договору факторингу № 30/1023-01, копію витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 14/06/24, які містять всі необхідні реквізити, підписи сторін та оформлені належним чином, відповідно до встановлених форм договорів факторингу, чим беззаперечно підтверджено перехід прав вимоги.

Отже, якщо реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи) - він є достатнім доказом передачі права вимоги. Відповідно до статті 203 ЦК України, правочин є дійсним, якщо він відповідає волевиявленню сторін та не суперечить закону.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни; б) дарування; в) факторингу, (див. постанову Верховного суду від 07 жовтня 2018 року у справі №243/11704/15-ц).

Як уже зазначалось, частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, тому факт підписання реєстру означає, що сторони погодили перехід права вимоги незалежно від подальших платежів.

Судом встановлено, що «ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», яке вони мали до ОСОБА_1 за договором № 321402931 від 18.12.2021. Дана обставина підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №174 від 22.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, сторони зазначили, що від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» переходить право вимоги до ОСОБА_1 за спірним кредитним договором на загальну суму 60 151,80 грн.

Згідно з витягом з Реєстру Боржників за договором факторингу № 14/06/24 від 14.06.2024, сторони зазначили, що від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» переходить право вимоги до ОСОБА_1 за спірним кредитним договором на загальну суму 60 151,80 грн.

Тобто, судом першої інстанції встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 321402931 від 18.12.2021 перейшло на кожному етапі факторингового ланцюга, відповідно до позивача за договором факторингу № 14/06/24 від 14.06.2024.

Позивач надав усі документи на підтвердження переходу прав вимоги до нього, зокрема, витяг з Реєстру прав вимоги №174 від 22.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, з якого чітко вбачається що первісний кредитор відступив право вимоги саме до ОСОБА_1 .

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції стверджує, що ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про неможливість переходу права вимоги, відмовляючи у задоволенні позовних вимог на підставі факту укладення договору факторингу, адже не врахував, що предметом договору є відступлення прав вимоги, які закріплені у реєстрі, який в свою чергу, належним чином оформлено та підписано сторонами в межах дії договору та подано разом з позовною заявою.

Таким чином, згідно з витягом з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 14/06/24 від 14.06.2024 та Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 60 151,80 грн.

Ураховуючи вищевикладене, посилання суду першої інстанції на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що позивачем не надано будь-які належні докази про те, що перехід права вимоги за договором № 321402931 від 18.12.2021 відбувся на виконання п. 1.3 Договору факторингу, а саме стосовно майбутньої грошової вимоги, є необґрунтованими.

Факт укладення кредитного договору між сторонами в судовому порядку не оспорено, як і факт переходу прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в подальшому до ТОВ «Юніт Капітал», а тому діє презумпція правомірності укладених правочинів.

У постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов такого висновку:

«Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23))».

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.10.2024 у справі №753/25081/21 зазначено, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Відповідач ОСОБА_1 не спростувала факт наявності кредитних правовідносин та не виявляла зацікавленості під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, а тому враховуючи баланс вірогідностей, апеляційний суд на підставі наявних матеріалів справи дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» кредитної заборгованості в сумі 60 151,80 грн, яка складається з 22 000 грн заборгованості за кредитом та 38 151,80 грн відсотків за користування кредитом.

Отже доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал», без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, які, з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції цієї постанови, підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються з 2 422,40 грн судового збору за подання позовної заяви, 3 633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги. Крім цього, вважає, що стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. понесені ним під час розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» в повному обсязі, то стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 2 422,40 грн та 3 633,60 грн, а всього 6 056,00 грн відповідно.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20 (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Згідно з Договором про надання правничої допомоги №17/06/24-02 від 17.06.2024 укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» сторони погодили між собою, що отримання винагороди адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару(пункт 3.1. Договору).

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг.

Пунктом 3.6. Договору визначено, що сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта.

У протоколі сторони погодили вартість послуг до Договору про надання правничої допомоги №17/06/24-02 від 17.06.2024.

Додатковою угодою № 1 до Договору про надання правничої допомоги №17/06/24-02 від 17.06.2024 визначено, що Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу Клієнту по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором № 321402931 від 18.12.2021 щодо боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до акту прийому-передачі, адвокатом надавались послуги, зокрема, зі складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 321402931 від 18.12.2021 (2 год) 4 000 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 321402931 від 18.12.2021 (1 год) 500 грн; надання усної консультації стосовно складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до боржника ОСОБА_1 (1 год) 500 грн, а всього 5 000 грн. (а.с.56).

Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», в інтересах якого діє представник Хлопкова Марія Сергіївна, задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2025 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» () заборгованість за кредитним договором № 321402931 від 18 грудня 2021 року в розмірі 60 151 (шістдесят тисяч сто п`ятдесят одна) грн 80 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22 000 грн та відсотків за користування кредитом 38 151 грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» () судові витрати у справі, що складаються із судового збору, сплаченого за подання позовної заяви і апеляційної скарги в розмірі 6 056 грн 00 коп., та витрат на правову допомогу у суді першої інстанції в розмірі 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник