печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Соколова О.М.,

при секретарі судового засідання - Ляшенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва заяву представника скаржника адвоката Цвєткова Г.О. про забезпечення позову у справі №757/30515/15-ц,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року адвокат Цвєтков Глєб Олександрович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

07.11.2025 року на адресу суду від представника скаржника адвоката Цвєткова Г.О. надійшла заява про забезпечення позову у справі № 757/30515/15-ц, шляхом зупинення судом стягнення у виконавчому провадженні №74466706 (фактичне зупинення виконавчого провадження), відкритого підставі виконавчого листа №757/30515/15-ц від 04.12.2019 року, виданого Печерським районним судом м. Києва, до остаточного вирішення справи по суті.

11.11.2025 року на адресу суду від представника стягувача надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову.

11.02.2025 року на адресу суду від представника скаржника адвоката Цвєткова Г.О. надійшли доповнення до заяви про забезпечення позову у справі № 757/30515/15-ц.

Суд розглянув заяву у відсутність сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви з наступних підстав.

Нормами ст.ст. 149-152, ч. 3 ст. 432, ч. 4 ст. 359, 436 ЦПК України передбачений порядок і підстави зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа та зупинення виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Провадження у справі відкрито за позовом боржника ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Д. А. про визнання дій приватного виконавця незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, що по суті є скаргою на дії приватного виконавця.

Представником скаржника - адвокатом Цвєтков Г.О. подано «Заяву про забезпечення позову у справі про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню», що в свою чергу, не відповідає предмету позову, який розглядається судом у даній справі (про визнання дій приватного виконавця незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження).

З матеріалів поданої скарги та заяви про забезпечення позову, можливо зробити висновок, що заявник не погоджується з самим фактом наявності відкритого виконавчого провадження та обов`язком боржника виконувати рішення суду, що набрало законної сили.

Пунктом 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частино 2 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. В ч. 3 цієї статті визначено, що до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

У матеріалах справі відсутні докази на підтвердження відсутності обов`язку боржника виконати рішення суду про стягнення боргу у зв`язку з його припиненням, а також відсутні докази, що свідчать про погашення заборгованості у повному обсязі перед стягувачем або наявність відкритого провадження щодо оскарження рішення суду про стягнення боргу.

Суд апеляційної інстанції вправі зупинити дію рішення суду, як то визначено ч. 4 ст. 359 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції наділений повноваженнями зупинення виконання судового рішення, про що зазначено в ст. 436 ЦПК України.

У суду першої інстанції відсутні підстави для зупинення виконання за виконавчим листом у справі №757/30515/15-ц.

Вирішуючи питання щодо зупинення виконання за виконавчим листом, з підстав, що не стосуються ст.ст. 150, 432 ЦПК України, суд, фактично вирішить питання про зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що порушить принцип обов`язковості судового рішення, який визначено у ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЦПК України.

За приписами ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 18 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обов`язковості виконання судового рішення

Рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ухвалено судом, набрало законної сили та звернуто до примусового виконання стягувачем, однак залишається не виконаним боржником.

Зупинення виконання за виконавчим листом, фактично заборонить виконання рішення суду у будь-який спосіб.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подана заяву щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам процесуального права, а відтак відсутні правові підстави для її задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149,150,352,353,355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника скаржника адвоката Цвєткова Г.О. про забезпечення позову у справі № 757/30515/15-ц - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.М.Соколов