Справа № 309/2718/25
Провадження № 2/309/944/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Лук`янової О.В.

за участю: секретаря судового засідання Пилип Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 04.10.2024 направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір №511722-КС-001 про надання кредиту.

04.10.2024 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №511722-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-0559 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином 04.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір №511722-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 11000грн.00коп. строком на 16 тижнів, до 24.01.2025, зі сплатою процентів у розмірі 1% в день (фіксована) та комісією в розмірі 2200грн.00коп.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 11000грн.00коп. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).

Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, лише частково сплатив заборгованість в розмірі 2790грн.00коп., а тому розмір заборгованості відповідача станом на 22.06.2025 за Договором №511722-КС-001 про надання кредиту становить 28340грн.00коп., що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 11000грн.00коп.; - суми прострочених платежів по процентах - 10780грн.00коп.; - суми заборгованості по штрафам - 5500грн.00коп.; - суми прострочених платежів за комісією - 1060грн.00коп.

У зв`язку із чим просить: стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором №511722-КС-001 про надання кредиту від 04.10.2024, що становить 28340грн.00коп., що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 11000грн.00коп.; - суми прострочених платежів по процентах - 10780грн.00коп.; - суми заборгованості по штрафам - 5500грн.00коп.; - суми прострочених платежів за комісією - 1060грн.00коп. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422грн.40коп.

Представником відповідача ОСОБА_2 09.01.2026 надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог.

Зазначив, що кредитного договору з ТОВ «Бізнес Позика» в електронному вигляді не укладав та не підписував, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримував. Зазначає, що позивач не надав доказів належності електронного підпису (або ідентифікатора) саме відповідачу, належної ідентифікації відповідача під час реєстрації в системі фінансової установи, введення саме відповідачем своїх персональних даних, інших технічних доказів на підтвердження укладення між сторонами договору, а також на підтвердження підписання договору позивачем.

Стверджує, що матеріали справи не містять доказів підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів.

Відсутні докази перерахування коштів відповідачу та отримання саме відповідачем вищезазначених коштів.

Поставив під сумнів відповідність поданих паперових копій електронних доказів оригіналам: кредитного договору з додатками; довідки про підтвердження перерахування коштів; договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів з додатками.

Заперечував проти доказів, наданих АТ КБ «ПриватБанк» за відповідною ухвалою суду.

Представник позивача 13.01.2026 надав відповідь на відзив, в якому зазначив про те, що відповідачем не заперечено факту укладення кредитного договору, отримання ним кредитних коштів, здійснення платежу за кредитним договором та наявної суми заборгованості за кредитним договором.

Із запереченням відповідача не погодився та надав власні твердження в обґрунтування позову. Надав суду кредитний договір, копію договору про надання послуг, підписані КЕП директора ТОВ «Бізнес Позика», доказ перерахування кредитних коштів з КЕП та інші документи.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві /а.с.1-19/ просив розглянути справу в відсутність представника позивача, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились. Представником 16.01.2026 надано суду заяву /а.с.53 т.1/ про розгляд справи в їх відсутність, в задоволенні позову просив відмовити на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 4 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та витребувано від АТ КБ «Приват Банк» (Код ) докази:

-письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував, або спростовував факт виписки банківської карти № НОМЕР_2 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_3 /;

-письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_2 за період з 04.10.2024 (дата видачі кредиту) по 24.01.2025 (дата закінчення терміну кредитування) /а.с.141-142 т.1/.

Інші процесуальні дії /вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження по справі тощо/ у справі не проводилися.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність сторін, без фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України: зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 527 ЦК України: передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 205 ЦК України: встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст.207 ЦК України: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст.626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.638 ЦК України: договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»: пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 04.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір №511722-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 04.10.2024 направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 511722-КС-001 про надання кредиту /а.с.51/.

04.10.2024 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 511722-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою /а.с.73 т.1/.

Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-0559, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином вказаний договір підписано сторонами, зокрема відповідачем - електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0559, у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» /а.с.84-92 т.1/.

Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Верховний Суд у своїй Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 дійшов висновку, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінеті пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Аналогічна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020.

Разом з тим, на підтвердження укладення договору №511722-КС-001 від 04.10.2024 позивачем надано візуальну послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 04.10.2024, о 09:30:09, клієнт, використовуючи номер телефону НОМЕР_4 , зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.tpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором /а.с.93-94 т.1/.

Окрім того, в кредитному договорі зазначено адресу ОСОБА_1 , його паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, котрі належать останньому, що є підтвердженням здійсненою ним процедурою ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».

Зазначеним договором були визначені його предмет, розмір кредиту, строки та умови його повернення, розміри плати за користування кредитними коштами та інші умови правовідношення, тобто визначені всі істотні умови договору.

Відповідно до п.2.1. кредитного договору: кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 11000грн.00коп. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА».

За умовами кредитного договору строк, на який надається кредит: 16 тижнів (п.2.3. договору), до 24.01.2025 (п.2.7. договору), зі сплатою процентів у розмірі 1% в день (фіксована) (п.2.4. договору) та комісією в розмірі 2200грн.00коп. (п.2.5. договору).

Згідно з п.4.2.2. Кредитного договору сторони на момент укладення Договору встановили графік платежів, припускаючи, що Позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка. Встановлений вищезазначеним пунктом Кредитного договору графік платежів чітко передбачає сплату Відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту /а.с.79-92 т.1/.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 11000грн.00коп. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 (яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що вбачається з довідки ТОВ «Профітгід» про підтвердження здійснення переказу грошових коштів /а.с.97 т.1/.

Наведені обставини також знайшли своє підтвердження й у листі-відповіді АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250827/61068-БТ від 03.09.2025 року та додатку до неї - виписки по рахунку № НОМЕР_2 за період з 04.10.2024 по 24.01.2025, наданих на виконання ухвали суду від 04.08.2025 про витребування доказів. Згідно вказаних доказів вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано карту № НОМЕР_2 та 04.10.2024 останньому перераховано грошову суму в розмірі 11000грн.00коп. /ас.144-146 т.1/.

Виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитним договором, яка досліджена судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.

Таким чином належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено факт перерахування кредитних коштів відповідачу за кредитним договором.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором підтверджується сукупністю наданих позивачем доказів, які не були спростовані відповідачем. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором /а.с.21-24 т.1/, довідкою про стан заборгованості станом на 02.07.2025 /а.с.25 т.1/, загальний розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за вищевказаним кредитним договором станом на 02.07.2025 року - 28340грн.00коп., що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 11000грн.00коп.; - суми прострочених платежів по процентах - 10780грн.00коп.; - суми заборгованості по штрафам - 5500грн.00коп.; - суми прострочених платежів за комісією - 1060грн.00коп.

Правильність такого розрахунку не спростовано відповідачем, оскільки ним не подано суду жодного доказу на спростування розрахунку заборгованості, контррозрахунку заборгованості відповідачем також надано не було, у зв`язку із чим у суду не має сумнівів, що такий розрахунок здійснено у відповідності до вимогу закону, а тому суд бере його до уваги.

Суд враховує те, що позивач не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах пеню відповідно до ст. 549 ЦК України, не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України (у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення чи трьох процентів річних від простроченої суми), не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору (як вбачається розрахунку заборгованості, розмір заборгованості Позичальника після останнього дня строку дії кредитного договору не змінювався, тобто жодних процентів після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувалися.

Суд критично оцінює та відхиляє доводи представника відповідача з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що сторона відповідача, зазначаючи, що позивачем не надано доказів щодо укладення кредитного договору та надання коштів у кредит, також заперечує факт укладення такого договору та отримання кредитних коштів.

Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 917/1307/18) розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Зазначаючи заперечення проти позову, сторона відповідача, в свою чергу, взагалі самоусунулась від добросовісної реалізації принципу змагальності сторін, та взагалі не подала жодних доказів на підтвердження своїх заперечень. Така позиція сторони відповідача носить характер надмірного формалізму щодо порядку подання доказів та відповідає концепції «негативного доказу», що перешкоджає об`єктивному та повному розгляду справи судом.

Відповідач та його представник, заперечуючи факт укладення кредитного договору, та отримання кредитних коштів, зобов`язані були надати будь-які належні, достатні та достовірні докази на підтвердження своїх заперечень, зокрема, довідки банківських установ щодо вичерпного переліку наявних банківських карт, емітованих на ім`я відповідача, виписок за вказаними картками, які б підтвердили відсутність зарахування кредитних коштів тощо.

Однак, всі без виключення заперечення сторони відповідача були зведені до нібито недоведеності саме позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Суд вважає такі заперечення сторони відповідача надуманими та необґрунтованими, а також такими, що спростовуються наданими стороною позивача, достатніми, достовірними та належними доказами.

Крім того, відхиляючи доводи відповідача суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Крім того, відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; хоча судді мають можливість, а інколи зобов`язані вчиняти певні дії з власної ініціативи, судді повинні давати відповідь лише на належні доводи, які здатні вплинути на вирішення спору (пункт 39); виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Дотримуючись вищевикладених норм та рекомендацій, суд вважає за можливе не надавати відповіді у рішенні на інші аргументи і доводи сторін у справі, оскільки вони не впливають на правильне вирішення спору.

Таким чином, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, не спростовані відповідачем, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно платіжної інструкції №10445 від 25.07.2025 /а.с.20 т.1/, яка міститься в матеріалах справи, позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422грн.40коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 273, 287-289, 354-355 ЦПК України, ст.526-527, 530, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» /місце знаходження: 01133, м.Київ, вулиця Лесі Українки, №26, офіс №411; / до ОСОБА_1 /місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 / про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором №511722-КС-001 про надання кредиту від 04.10.2024 в розмірі 28340грн.00коп., яка складається з:

-суми прострочених платежів по тілу кредиту - 11000грн.00коп.;

-суми прострочених платежів по процентах - 10780грн.00коп.;

-суми заборгованості по штрафам - 5500грн.00коп.;

-суми прострочених платежів за комісією - 1060грн.00коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» судовий збір в розмірі 2422грн.40коп..

Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та /або/ обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково до Закарпатського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Лук`янова О.В.