К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2026 року місто Київ

справа № 355/466/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/1480/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", подану представником Мих Вікторією Олегівною, на рішення Баришівського районного суду Київської області у складі судді Цирулевської М.В. від 27 травня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (далі - ТОВ "ФК "Кредит-Капітал") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 23 листопада 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (далі - ТОВ "Мілоан") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 103350202, за умовами якого відповідач отримав 5 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів і можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.

Укладаючи кредитний договір, ОСОБА_1 та ТОВ "Мілоан" вчинили дії, визначені статтями 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після цього, укладений кредитний договір було розміщено в особистому

кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов пункту 2.11. кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника, що підтверджується платіжним дорученням. Добровільне укладення відповідачем кредитного договору підтверджує Анкета-заява на кредит № 103350202 від 23 листопада 2023 року, що заповнена особисто відповідачем.

ТОВ "Мілоан" умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну суму, тоді як відповідач умов кредитного договору не виконав.

26 квітня 2024 року між ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" та ТОВ "Мілоан" укладено Договір відступлення права вимоги № 107-МЛ/Т, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 103350202 від 23 листопада 2023 року, укладеним з ТОВ "Мілоан".

Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року, сума заборгованості ОСОБА_1 становить 17 795 грн 55 коп., з яких: 4 600 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 12 245 грн 55 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 950 грн - прострочена заборгованість за комісією.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 103350202 від 23 листопада 2023 року у розмірі 17 795 грн 55 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 травня 2025 року у задоволенні позову ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів фактичного отримання відповідачем грошових коштів, їх використання, періоду користування та повернення, а також дійсного розміру заявленої до стягнення заборгованості. Надані позивачем виписка з особового рахунка та відомість про щоденні нарахування і погашення за кредитним договором не відображають рух коштів по банківському рахунку відповідача, а розрахунок заборгованості до позовної заяви не додано, що унеможливлює перевірку її розміру та складових.

Крім того, витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 26 квітня 2024 року № 107-МЛ/Т, наданий позивачем, містить лише його підпис і не підписаний уповноваженою особою ТОВ "Мілоан", що не дає підстав для висновку про належне підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № 103350202 від 23 листопада 2023 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" - Мих В.О., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм

процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що кредитний договір між ОСОБА_1 та ТОВ "Мілоан" укладено з дотриманням вимог статей 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом - одноразовим ідентифікатором. Без отримання листа на електронну адресу чи SMS-повідомлення на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт ТОВ "Мілоан" за допомогою логіна та пароля, договір між відповідачем та ТОВ "Мілоан" не був би укладений.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не надання позивачем належного доказу видачі кредиту, оскільки не врахував, що кредитор це небанківська (фінансова) установа, а відтак не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків та відповідно не має обов`язку формувати облікові документи за банківськими зобов`язаннями позичальників у відповідності до вимог Закону України "Про банки та банківську діяльність". Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.

На підтвердження здійснення господарської операції щодо кредитного договору, укладеного між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 , надано платіжне доручення від 23 листопада 2023 року про переказ коштів. На підставі даного платіжного доручення товариством здійснюється облік за кредитним договором № 103350202 від 23 листопада 2023 року в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Мілоан".

Крім того, відповідач не надав будь-яких доказів на спростування обставин того, що кошти, визначені у кредитному договорі в розмірі 5 000 грн надійшли на належну йому банківську картку, як і не надав доказів спростування розміру заборгованості за кредитним договором.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність належних доказів переходу до позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 103350202 від 23 листопада 2023 року, оскільки не врахував, що надано не реєстр боржників, а витяг з нього, який виготовлено новим кредитором та підписано його уповноваженою особою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

23 листопада 2023 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 103350202 (індивідуальна частина) (далі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що кредитодавець зобов'язується на умовах визначених цим Договором, на строк, визначений пунктом 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у пункті 1.2. Договору (далі - кредит), а

позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно пункту 1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з пунктом 1.2. Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000 грн.

В підпунктах 1.3.1., 1.3.2. пункту 1.3. Договору визначено, що кредит надається загальним строком на 105 днів, з 23 листопада 2023 року і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 8 грудня 2023 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 7 березня 2024 року (дата остаточного погашення заборгованості).

Позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти користування кредитом в рекомендовану дату платежу 8 грудня 2023 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 7 березня 2024 року (останнього дня кредитування) (пункт 1.4. Договору).

Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 (пункт 2.1. Договору).

Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або мобільний додаток чи інші засоби (пункт 6.1. Договору).

З додатку № 1 до Договору про споживчий кредит № 103350202 від 23 листопада 2023 року убачається, що він містить інформацію про комісії, графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту.

З додатку № 2 до Договору про споживчий кредит № 103350202 від 23 листопада 2023 року (заява на отримання кредиту) убачається, що він містить умови кредитування з урахуванням побажань ОСОБА_1 ; інформацію щодо процентної ставки; строк кредитування та реквізити платіжної картки, на яку має бути перерахована сума кредиту, а саме: VISA CREDIT REW ARDS НОМЕР_1 .

У Додатку № 3 до Договору про споживчий кредит № 103350202 від 23 листопада 2023 року зазначено контактні дані позичальника ОСОБА_1 .

Згідно з копією платіжного доручення № 77117106 від 23 листопада 2023 року, ТОВ "Мілоан" перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 (кредитний рахунок № НОМЕР_1 ) грошові кошти, згідно договору № 103350202, в розмірі 5 000 грн.

26 квітня 2024 рокуТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" уклали Договір відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т, за яким до позивача перейшло право вимоги до

боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі до ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року, ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 103350202 від 23 листопада 2023 року в загальній сумі 17 795 грн 55 коп., з яких: 4 600 грн - залишок за тілом кредиту; 12 245 грн 55 коп. - залишок по відсотках; 950 грн - залишок по комісії.

4 лютого 2025 року ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" надіслало ОСОБА_1 претензію, в якій вимагало виконати зобов`язання перед ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за договором № 103350202, а саме негайно погасити заборгованість у розмірі 17 795 грн 55 коп.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За правилом статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Закон України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов'язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому стаття 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про

прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.

За правилами частини 8 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказує особа, яка створила замовлення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Як убачається з матеріалів справи, Договір про споживчий кредит № 103350202 від 23 листопада 2023 року, укладений між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 у письмовій (електронній) формі, про що свідчить введення відповідачем одноразового ідентифікатора 869405, який був надісланий йому на номер НОМЕР_2 (а.с. 27). Матеріали справи не містять доказів, що даний номер телефону не належить ОСОБА_1 .

Сукупний аналіз наведених положень закону та наявних у матеріалах справи доказів вказує, що між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 103350202 від 23 листопада 2023 року.

Таким чином, підписавши кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора (одноразового паролю), відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Відтак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кредитний договір не містить даних щодо його підписання сторонами та, відповідно, не може вважатися укладеним.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" права вимоги за договором про споживчий кредит від 23 листопада 2023 року № 103350202 позивач надав суду копії документів: договір про відступлення права вимоги № 107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року; акт приймання-передачі реєстру боржників від 26 квітня 2024 року; платіжна інструкція № 1402 від 26 квітня 2024 року; витяг з Реєстру боржників; додаткова угода № 1 від 4 лютого 2025 року до Договору про відступлення права вимоги № 107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року; (а.с. 35-50).

Пунктом 1.1. договору про відступлення права вимоги передбачено, що на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредитору права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Установлено, що до позовної заяви позивач долучив копію витягу з реєстру боржників, з якого убачається, що до ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 103350202 від 23 листопада 2023 року, а саме у розмірі 17 795 грн 55 коп. (а.с. 50).

Частинами 1, 2 статті 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, надані позивачем докази у повному обсязі підтверджують факт переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним з ТОВ "Мілоан" договором № 103350202 від 23 листопада 2023 року.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність переходу права вимоги з підстав того, що витяг із реєстру боржників підписаний лише представником ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", є помилковим, оскільки такий витяг за своєю правовою природою є лише інформаційною частиною відповідного реєстру та може бути оформлений і засвідчений стороною, яка набула права вимоги щодо відповідного кола боржників.

Водночас, пред`являючи позов про стягнення кредитної заборгованості, кредитор (або його правонаступник) зобов`язаний надати належні та допустимі докази на підтвердження факту видачі кредитних коштів та невиконання позичальником передбаченого договором обов`язку з їх повернення.

За змістом частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати

стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів.

В постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року в справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

Відповідно до пунктів 8 - 16 Положення про порядок здійснення безготівкових розрахунків в Україні в національній валюті в особливий період, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 23 грудня 2003 року № 577 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), уповноважений банк здійснює переказ коштів у разі функціонування системи електронних платежів Національного банку в порядку, встановленому нормативно-правовим актом Національного банку, який регулює безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Уповноважений банк здійснює переказ коштів із рахунків суб`єктів господарювання на підставі платіжного доручення, оформленого на паперових носіях, у разі тимчасового порушення функціонування системи автоматизації банку або внутрішньобанківської міжфілійної платіжної системи (далі - ВМПС), або порушення роботи СЕП.

Платник оформляє платіжне доручення не менше ніж у чотирьох примірниках із використанням технічних засобів або заповнює власноручно. Примірник платіжного доручення, який залишається в уповноваженому банку, повинен містити підписи осіб, які мають право розпоряджатися рахунком. Під час підписування платіжного доручення не дозволяються використання факсиміле, а також виправлення.

Уповноважений банк приймає від платника платіжне доручення на паперовому носії за формою, встановленою нормативно-правовим актом Національного банку, який регулює безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, або в довільній формі із зазначенням обов`язкових реквізитів.

Відповідальний виконавець уповноваженого банку платника, зокрема, повертає платнику один примірник платіжного доручення, оформленого на паперовому носії, із

заповненим реквізитом "Дата надходження", списує кошти з поточного рахунку платника. надсилає до уповноваженого банку, що обслуговує отримувача, сформовані пачки платіжних доручень і два примірники реєстру платіжних доручень, один примірник меморіального ордера, на підставі якого кошти списані з кореспондентського рахунку банку платника.

Відповідальний виконавець уповноваженого банку отримувача перевіряє правильність заповнення в платіжних дорученнях реквізитів отримувачів: "Отримувач", "Код отримувача", "Рахунок отримувача", "Банк отримувача", списує кошти з кореспондентського рахунку та зараховує на відповідний балансовий рахунок кошти, одержані від уповноваженого банку платника, у разі відповідності реквізитів у платіжних дорученнях перераховує кошти з відповідного балансового рахунку на рахунки отримувачів, повертає банку платника реєстр виконаних платіжних доручень.

Детальний порядок здійснення безготівкових розрахунків регламентовано Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 163 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), пункт 27 якої передбачає заповнення надавачем платіжних послуг реквізитів "дата прийняття до виконання" і "дата виконання" та засвідчення їх власноручним підписом уповноваженого працівника надавача платіжних послуг (зокрема, банку).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що платіжне доручення без відміток банку/платіжної установи щодо дати його отримання та виконання не підтверджує факту здійснення платіжної операції. З наданої копії платіжного доручення № 177117106 від 23 листопада 2023 року убачається, що відмітки банку/платіжної установи про прийняття документа та його виконання відсутні.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виписка з особового рахунка за кредитним договором № 103350202 від 23 листопада 2023 року та відомість про щоденні нарахування і погашення, на які посилається позивач, не є первинними документами, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними та укладення договору на умовах, зазначених ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" у позові. Зазначені документи складені самим позивачем або первісним кредитором, відображають лише внутрішні облікові дані та в односторонньому порядку фіксують інформацію про намір здійснити операцію або її облік у внутрішній системі кредитора, але не є розрахунковими документами у розумінні Закону України "Про платіжні послуги" та не підтверджують фактичний успішний рух коштів через банківську установу чи платіжну систему.

Також подані позивачем виписка з особового рахунка за кредитним договором № 103350202 від 23 листопада 2023 року та відомість про щоденні нарахування і погашення не містять даних, які б підтверджували фактичне зарахування чи списання коштів по банківському рахунку відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд був позбавлений можливості належним чином перевірити видачу банком відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами та

внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредитної заборгованості, а тому позовні вимоги позивачем не доведено належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач заперечень проти позову не подавав, розмір заборгованості та умови договору не оспорював, колегія суддів відхиляє, оскільки доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Разом з тим, враховуючи, що суд першої інстанції помилково вважав кредитний договір № 103350202 від 23 листопада 2023 року не укладеним через відсутність даних про його підписання, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позову слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Оскільки оскаржене судове рішення підлягає зміні лише щодо його мотивувальної частини, судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, покладаються на особу, яка її подала.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", подану представником Мих Вікторією Олегівною, задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 травня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: