Справа № 314/1859/25
Провадження № 2/314/122/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в особі судді Мануйлової Н.Ю., розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу № 314/1859/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 78200,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача послався на те, що 22.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4237513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

За взаємною згодою сторони погодили такі умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 8000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів: з 22.12.2023 до 06.12.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 8000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк».

26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 4237513 від 22.12.2023 загальною сумою 78200,00 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту - 8000,00 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 43600,00 грн, нарахованих процентів ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 133 календарних днів 26600,00 грн.

Ухвалою суду від 06.05.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

04.07.2025 від представник відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ТОВ «Лінеура України» не надавало відповідачу (споживачу) детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді паспорту споживача або будь-яких інших документів, наданих до суду перед укладенням договору № 4237513 від 22.12.2023 (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника. Саме тому відповідач не очікував несправедливі умови кредитного договору, які істотно порушують забезпечення принципу рівності та балансу як споживача. Відповідачем було заповнено лише форму заяви, запропоновану позивачем на веб-сайті для реєстрації, з будь-якими іншими документами ОСОБА_1 не ознайомлювали. Для оформлення даного договору позивачем було використано одноразовий ідентифікатор доступу, який було надано відповідачу для оформлення лише заявки для реєстрації на сайті.

З матеріалів справи не зрозуміло, чи має право вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4237513 від 22.12.2023, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура України», яке відповідно до договору факторингу №26/07/2024 про відступлення прав вимоги від 26.07.2024, передало права вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» відносно вказаного договору. Оскільки реєстр боржників (додаток 1), акт прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток 2), повідомлення про відступлення права грошової вимоги (додаток 3), акт прийому-передачі документації (додаток 4), акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді (додаток 6) долучені до матеріалів справи не містять конкретної інформації: не зазначено дату укладення вказаних документів, відсутня дата підписання, перелік долучених документів, сума заборгованості, кількість осіб по Реєстру Боржників, реквізити рахунку для перерахування суми боргу на користь нового кредитора, не вказано вид носія, яким передано списки боржників, та інше.

ТОВ «Українські фінансові операції», яке виступає позивачем у справі на підставі договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024, звертається з вимогою про погашення кредиту, обґрунтовуючи своє право вимоги Договором №4237513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2023, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , долучених до матеріалів справи Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту з розрахунком заборгованості за Договором №4237513 від 22.12.2023 станом на 26.07.2024, додаток 2 до Договору №4237513 від 22.12.2023 (інформаційне повідомлення), паспорт споживчого кредиту. При цьому сама заявка відповідача на отримання кредиту в матеріалах справи відсутня.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме з ці документи розумів відповідач та ознайомлювався і погодився з ними, реєструючись на веб-сайті та підписуючи заявку на отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, зазначеними в паспорті споживчого кредиту. Тому надані позивачем документи не можуть бути належним та допустимими доказами, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови, паспорт та правила споживчого кредитування. Також у матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем в електронному вигляді умови кредитування у вигляді паспорту споживчого кредиту, а відтак, в матеріалах справи відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог умов споживчого кредиту. Крім того, будь-який формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідача в матеріалах справи відсутній.

Умови договору щодо встановлення розміру процентів на рівні зниженої процентної ставки у розмірі 1,75 % в день, що становить 638,75 % річних та стандартна процентна ставка у розмірі 2,5 % в день, що становить 912,50% річних є неспівмірними із тілом кредиту та несправедливими із сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації. У зв`язку з чим, очевидна неспівмірність сум процентів за користування кредитними коштами.

Право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося у ТОВ «Лінеура Україна» зі спливом строку дії договору. Оскільки, договір №4237513 укладено 22.12.2023 на 350 днів, тому починаючи із зазначеної дати, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом. Проте, ТОВ «Лінеура Україна» нарахувало проценти за позикою зниженою процентною ставкою (1,75 % в день) та відступило право вимоги процентів у таких розмірах позивачу. Позивач, прийнявши право вимоги відповідно до договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024, до терміну закінчення договору №4237513 від 22.12.2023 нарахував проценти за стандартною процентною ставкою (2,50% в день), в результаті чого у відповідача виникла неспівмірна сума заборгованості за користування кредитними коштами. При цьому, в позовній заяві не наведено підстав такого розрахунку процентів, а додані до позовної заяви розрахунки заборгованості за кредитними договорами містять виключно суми процентів, права вимоги яких передано позивачем до стягнення та розрахунок заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції».

До матеріалів справи долучено копію кредитного договору №4237513 від 22.12.2023, укладеного між ТОВ «Лінеура України" та ОСОБА_1 , в якому зазначено дату надання кредиту 22.12.2023 або 23.12.2023. Сума кредиту складає: 8000,00 грн. Строк дії договору 350 днів. Дата повернення кредиту не вказана в жодному долученому до матеріалів справи документу. Тип процентної ставки - фіксована. Строк дії кредитного договору не продовжувався.

У позовній заяві зазначено кінцевий термін договору 06.12.2024, хоча цей термін дії договору перевищує 350 днів і складає 366 днів, і даний факт також не було обумовлено в договорі.

З позичальника підлягають стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима, нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а саме за період з 22.12.2023 терміном 350 днів з розрахунку заниженої процентної ставки 1,75% згідно умов договору та паспорту споживчого кредиту в кінці строку позики. Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника можуть підлягати стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима, нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит).

Встановлений розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором.

Крім того, 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесені зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Так, відповідно до ч.5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, у вказаному кредитному договорі розмір зниженої денної процентної ставки становить 1,75 %, та стандартної процентної ставки становить 2,50 %, що є в два і більше рази вищим за встановлений максимальний розмір денної процентної ставки.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування за Договором про споживчий кредит №4237513 від 22.12.2023 або 23.12.2023 саме на 350 днів на умовах повернення позики в кінці строку позики за 350 днів, а не за 366 днів (як зазначено у позовних вимогах), а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту.

Оскільки в кредитному договорі не зазначено: 1) з якої саме дати надано споживчий кредит; 2) не зазначено кінцевої дати дії такого договору для повернення кредиту; 3) невірно розраховано кількість днів кредитного договору для сплати відсотків за користування; 4) змінено знижену процентну ставку на стандартну процентну ставку без зазначення правових підстав позивачем; 5) не повідомлено відповідача про факт відступлення права вимоги позивачеві; 6) самим позивачем не надано та своєчасно не повідомлено відповідача про зміну банківських реквізитів, що навмисно призвело до нарахування непропорційно великого розміру заборгованості, прошу зменшити суму заборгованості за відсоткам, які є завищеними від основної суми кредиту, а відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції» за 133 календарні дні, вважати такими, що безпідставно змінені зі зниженої процентної ставки на стандартну процентну ставку в межах дії строку договору. Заборгованість нараховану після закінчення строку дії договору не стягувати з відповідача, врахувавши правові висновки, викладені в постановах Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц про те, що зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Відповідач вважає, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10000 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим прошу зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 5000 грн, застосувавши положень ч. 5 ст.137 ЦПК України. Розмір понесених позивачем витрат на відшкодування судового збору у розмірі 2422,40 грн просить розподілити згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України відповідно до задоволених позовних вимог.

08.07.2025 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що за наявності заперечень відповідача про склад розміру заборгованості чи ціни позову доказування протилежного покладається у зобов`язальних правовідносинах на сторону, яка заперечує проти висунутої вимоги. Проте, відповідач не надав контр-розрахунків заборгованості, висловив загальні заперечення проти позову. Також відповідач не надав доказів повного виконання зобов`язань за договором № 4237513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2023.

Доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин прийняті зміни від 22.11.2023 до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесені зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Так, відповідно до ч.5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, є помилковим, оскільки такі зміни набули чинності 24.12.2023, а спірні правовідносини виникли 22.12.2023.

Підписуючи кредитний договір, клієнт підтвердив, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) про фінансову послугу та про її надавача у визначеному законодавством обсязі, достатньої для прийняття клієнтом свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання, та яка розміщена на веб-сайті; б) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», актуальна на дату укладання Договору редакція яких розміщена на Вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися, отже, заперечення в частині необізнаності та порушення доступу до інформації не відповідають дійсності.

Відповідач не скористався правом відмовитись від укладення Договору, що передбачено п.п. 5.3.2. Договору. Заперечення щодо «несправедливості» умов Договору № 4237513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2023 на стадії судового розгляду щодо неналежного його виконання позичальником, слід розцінювати як позиція самозахисту.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 22.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4237513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

За взаємною згодою сторони погодили такі умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 8000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів: з 22.12.2023 до 06.12.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 8000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк».

26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. До матеріалів справи долучено копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 02.08.2024, призначення платежу: сплата згідно договору факторингу 26.07.2024; додаток № 1 до договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 - витяг з реєстру боржників від 26.07.2024, де зазначено під порядковим номером 5471 ОСОБА_1 , номер кредитного договору 4237513.

Згідно з листом генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.07.2024 вих. № 3353-2607 між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК_П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 22.12.2023 18:35:45 на суму 8000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакцїї в системі iPay.ua - 323622019, призначення платежу: зарахування 8000 грн на карту НОМЕР_1 .

До матеріалів справи долучено копію договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2023, копію паспорту споживчого кредиту, підписані відповідачем за допомогою електронного підпису 39660 та 53526 від 22.12.2023, додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237513 від 22.12.2023, що свідчить про його ознайомлення з умовами кредитування.

На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь про те, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період 22.12.2023 до 02.01.2024: фінансовий номер телефону: НОМЕР_4 .

Також АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку за договором № б/н за період 22.12.2023-02.01.2024, згідно з яким на рахунок ОСОБА_1 22.12.2023 було зараховано грошові кошти в сумі 8000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

За положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України «Споживче кредитування», зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

За положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205,207 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. ч. 1,3 ст. 512 ЦК України). Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст. 1082 ЦК України). За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

До позовної заяви долучено лист первісного кредитора від 29.07.2024 на адресу ТОВ «Українські фінансові операції», у якому повідомлено ТОВ «Українські фінансові операції», що 29.07.2024 об 11:19 засобом мобільного зв`язку (Номер на який відправлено повідомлення: НОМЕР_6, Message Id: НОМЕР_7) повідомлено боржника (позичальника) за договором 4237513, про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Українські фінансові операції».

За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 8000,00 гривень за цим кредитним договором.

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 70200,00 грн. Вказана сума нарахована за період кредитування за процентною ставкою 2,5 % на день.

В той же час, приписами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. При цьому, законодавче зменшення максимально можливої процентної ставки за договором споживчого кредиту здійснювалось в кілька етапів (п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону): протягом перших 120 днів дії закону (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно) - 2,5 % на день; протягом наступних 120 днів дії закону (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно) - 1,5 % на день; після спливу 240-денного строку (з 21.08.2024 і далі) - 1 % на день.

Визначаючи суму процентів, які підлягають стягненню у даній справі, суд керується умовами договору щодо суми кредиту і строку кредитування та застосовує вимогу закону щодо максимального розміру денної процентної ставки з урахуванням наведених періодів.

Так, за користування кредитом за період з 22.12.2023 до 22.04.2024 (123 дні) розмір процентів становить: 8000 гривень * 123 дні * 2,5 %/день = 24000 гривень.

Сума процентів за період з 23.04.2024 і по 20.08.2024 (120 днів), становить: 8000,00 гривень * 120 днів * 1,5 %/день = 14400 гривень.

Відповідно, сума процентів за період з 21.08.2024 і по 06.12.2024 (108 днів) становить: 8000 гривень * 108 днів * 1 %/день = 8640 гривень.

Загальна сума процентів, що підлягає стягненню у даній справі, становить 47040 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 78200,00 грн, однак позов підлягає задоволенню на суму 55040 грн (55040х100): 78200,00), тобто на 70 %, тому й сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає (2422,40х70):100= 1695,68 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача на його користь 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами ч.ч. 1-2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, копію акту приймання-передачі наданих послуг № 4237513 до договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, у даних правовідносинах відповідачка є менш захищеною стороною.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 634, 638, 639, 1050, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, ):

- заборгованість загальною сумою 55040 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 8000,00 грн, суми заборгованості за процентами 47040 грн;

- витрати по сплаті судового збору 1695,68 грн;

- витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

03.02.2026