ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/647/26 Справа № 194/435/25 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року по справі за позовом Пуріної Наталія Володимирівна в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що позивач тривалий час перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». У зв`язку з шкідливими і тяжкими умовами праці він отримав хронічні професійні захворювання. Відповідно до акту форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» від 30.08.2012 року причинами виникнення професійних захворювань являється запиленість повітря робочої зони: в концентрації 121,99 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3- дія впродовж 50-60% часу зміни: виробничий шум. Еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 12 дБА(фактичне значення 92 дБА при ГДР 80 дБА); Рівень локальної вібрації перевищує допустимий на 2 дБА (фактичне значення 115 ДБ при ГДР 113 дБ) - 5% часу зміни: Відносна вологість провітря - 84 % при ГДР не більше 75% впродовж всієї зміни: Рівень фізичного перенавантаження - робоча поза з вимушеними нахилами тулубу під кутом більше 30 градусів більше 300 разів за зміну, разовий підйом вантажу постійно протягом робочої зміни - 50-60 кг при нормі до 5 кг, підіймання вантажу з підлоги 450-500 кг, клас-3.3. Загальна оцінка умов праці відноситься до класу 3.4. 07.11.2012 року йому МСЕК первинно було встановлено 65% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом ІІІ групи. 25.09.2017 року йому МСЕК повторно було встановлено 65% втрати професійної працездатності, та визнано інвалідом ІІІ групи, безстроково.

Позивачу протипоказана важка фізична праця в підземних умовах, несприятливий мікроклімат та рекомендовано медикаментозне та санатоно-курортне лікування. Зазначає, що позивач у зв?язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено звичний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Розвиток патологій опорно-рухового апарату та периферичної нервової системи, інвалідність в молодому віці (47 років) викликає у позивача почуття розпачу і тривоги. Позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні. Позивача турбує нападоподібний кашель з мокротінням, як в денний так і в нічний час, що порушує сон Позивача та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці, у міжлопатковій ділянці, до свистячих хрипів в них, до головного болю та запаморочення, зниження слуху, шум у вухах, періодичний головний біль в потилиці та скореневій ділянці, що призводить до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги Позивача в денний час, що має наслідком перебування позивача в напруженому стані. Позивача турбує біль та обмеження рухів в плечових суглобах, шийний і поперековий лордоз з прострілами в ноги, , обмеження рухів у хребті, посилення болю при фізичних навантаженнях, тривалій ході, від шиї іррадіація болю в праву ногу, оніміння в руках, ногах, постійний біль в між лопатковій ділянці, біль та обмеження рухів у великих суглобах кінцівок( колінних, плечових, ліктьових), більше справа, біль в суглобах кистей, судом м?язів рук та ніг. Хода утруднена внаслідок больового синдрому з боку поперекового відділу та болю в колінних суглобах, кульгає. Вказані негативні явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму. Просить стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди 242240, 00 грн.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 130 000 грн. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності за професійним захворюванням встановленої первинно з 07.11.2012 року у розмірі 65% втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 130 000,00 грн. що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить рішення суду змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 65 000 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 тривалий час перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений 03.07.2012 року у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, згідно п.2 ст. 40 КЗпП України; що підтверджується записами у трудовій книжці, заповненої на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 серпня 2012 року за формою П-4, професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: запиленість повітря робочої зони: в концентрації 121,99 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3- дія впродовж 50-60% часу зміни: виробничий шум. Еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 12 дБА(фактичне значення 92 дБА при ГДР 80 дБА); Рівень локальної вібрації перевищує допустимий на 2 дБА (фактичне значення 115 ДБ при ГДР 113 дБ) - 5% часу зміни: Відносна вологість провітря - 84 % при ГДР не більше 75% впродовж всієї зміни: Рівень фізичного перенавантаження - робоча поза з вимушеними нахилами тулубу під кутом більше 30 градусів більше 300 разів за зміну, разовий підйом вантажу постійно протягом робочої зміни - 50-60 кг при нормі до 5 кг, підіймання вантажу з підлоги 450-500 кг, клас-3.3. Загальна оцінка умов праці відноситься до класу 3.4.

Так, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 серпня 2012 року за формою П-4 встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбувся при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 10ААА № 077119 від 07.11.2012 року ОСОБА_1 встановлено первинно втрату професійної працездатності - 65%, з яких 10% внаслідок ХОЗЛ, 20% по вібраційній хворобі з ВСП деф. артрозам плечових і ліктьових суглобів, 30 % внаслідок радикулопатії з ДФА, 5% внаслідок туговухості, встановлено третю групу інвалідності. Рекомендовано медикаментозне лікування та санаторно-курортне лікування.

Згідно довідки МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10ААБ № 013519 від 10.09.2013 року ОСОБА_1 , встановлено третю групу інвалідності з 26.09.2012 року, інвалідність встановлена на строк до 01.10.2013 року. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР.

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 049562 від 25.09.2017 року ОСОБА_1 встановлено повторну втрату професійної працездатності - 65%, з яких 10% внаслідок ХОЗЛ, 20% по вібраційній хворобі, 30 % внаслідок радикулопатії з ДФА, 5% внаслідок туговухості, встановлено третю групу інвалідності, безстроково. Рекомендовано медикаментозне лікування та санаторно-курортне лікування.

Згідно довідки МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА № 651963 від 25.09.2017 року ОСОБА_1 , встановлено третю групу безстроково. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 130000,00 грн., що відповідатиме завданим моральним стражданням позивача та буде достатнім для її відшкодування. .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Позивачу встановлено 65 % втрати професійної працездатності.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 130 000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я позивача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників безпідставні.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 130 000,00 грн..

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 24 лютого 2026 року

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

О.В. Свистунова