головуючий у суді І інстанції Хайнацький Є.С.
провадження № 22-ц/824/574/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Єсипенко Оксани Олександрівни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним пункту депозитного договору, зобов`язання нарахувати та виплатити проценти по депозиту, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до АТ «Ощадбанк», у якому просить суд:

визнати недійсним пункт 2.10 депозитного договору, укладеного 01 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» в частині припинення нарахування процентів на депозит з дня надходження до банку документів про арешт;

зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» нарахувати та виплатити їй за депозитним договором від 01 серпня 2019 року на вклад «Мій депозит - Преміальний» проценти на депозит у розмірі 1 000 001 доларів США за період із 14 листопада 2019 року до 30 липня 2021 року у загальній сумі 85 479,52 доларів США.

Позов обґрунтовано тим, що 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Ощадбанк» договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (банківської картки).

01 серпня 2019 року шляхом заповнення заявки про відкриття депозиту через систему Ощад 24/7 та підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором (паролем), направленим на її номер телефону, відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 з такими умовами:

номер депозитного договору № 3001;

тип депозиту «Мій преміальний депозит»;

сума договору 1 000 001 доларів США;

процентна ставка 5%;

термін дії: 12 місяців;

дата закриття 31 липня 2020 року.

Відповідно до заявки про відкриття депозиту через Ощад 24/7 ця заявка є невід`ємною частиною договору про комплексне банківське обслуговування, який оприлюднений на сайті https://www.oschadbank.ua/.

Отже, заявка у сукупності з договором комплексного банківського обслуговування (в частині договору на вклад «МІЙ ДЕПОЗИТ*» на ім`я фізичної особи) в редакції станом на 01 серпня 2019 року вважається договором банківського вкладу (далі - депозитний договір).

14 листопада 2019 року Національне антикорупційне бюро України прийняло постанову № 01-092/39630 про арешт грошових коштів, у тому числі, на депозитному рахунку № НОМЕР_1 .

18 листопада 2019 року Вищий антикорупційний суд постановив ухвалу у справі № 760/7590/19 про арешт грошових коштів, у тому числі, на депозитному рахунку № НОМЕР_1 .

01 серпня 2020 року депозитний договір пролонговано до 01 серпня 2021 року.

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 29 липня 2021 року у справі № 991/5046/21 скасовано арешт, накладений на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_1 .

30 липня 2021 року грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , їй повернуто.

12 жовтня 2021 року на її запит АТ «Ощадбанк» надало довідку № 16/3-06/1047, відповідно до якої нарахування відсотків по рахунку № НОМЕР_1 автоматично призупинено з дня накладення арешту та встановлено нульову відсоткову ставку згідно з умов договору.

Позивач вважає дії АТ «Ощадбанк» щодо відмови у нарахуванні їй процентів по депозитному договору з 14 листопада 2019 року до 30 липня 2021 року на загальну суму 85 479,52 доларів США такими, що суперечать статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови пункту 2.10. депозитного договору щодо припинення нарахування процентів на депозит з дня надходження до банку документів про арешт є несправедливими. Зокрема, вказані умови є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вказаний дисбаланс полягає у тому, що маючи право та можливість користуватися грошовими коштами клієнта (споживача), банк (надавач послуг) не зобов`язаний зі своєї сторони нараховувати проценти за таке користування.

Також, дії АТ «Ощадбанк» суперечать положенням пункту 2.8. депозитного договору, оскільки накладення арешту на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку, не є підставою для зміни процентної ставки по депозиту.

Відповідно до абз. 5 пункту 9.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року № 22) під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» видаткова фінансова операція - фінансова операція, яка призводить до зменшення активів на рахунку клієнта - власника активів.

Отже, використання банком коштів, розміщених на вкладних (депозитних) рахунках, не можна вважати «видатковою фінансовою операцією», оскільки такі дії не призводять до зменшення активів на рахунку клієнта - власника активів.

Враховуючи вищевикладене, банк має право використовувати кошти, розміщені на вкладних (депозитних) рахунках, до закінчення строку дії договору/зняття арешту з коштів.

Крім того, позивач зазначає, що чинне законодавство України не містить положень, які б зобов`язували банки зберігати арештовані грошові кошти на кореспондентському рахунку Національного банку або будь-якому іншому рахунку.

Отже, враховуючи, що грошові кошти розміщені нею на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , увесь час зберігалися саме на цьому рахунку, АТ «Ощадбанк» мав фактичну можливість користуватися ними увесь час розміщення таких коштів.

Таким чином, положення пункту 2.10 депозитного договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням Інструкції про розрахунки, що дає підстави для визнання цієї умови договору недійсною в частині припинення нарахування процентів на депозит з дня надходження до банку документів про арешт, як такої, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдає шкоди споживачеві.

АТ «Ощадбанк» незаконно змінив процентну ставку за депозитним договором в односторонньому порядку, оскільки така підстава для зміни як накладення арешту на вклад не передбачена пунктом 2.8. депозитного договору.

Оскільки зміна процентної ставки за договором відбулася з підстав не передбачених договором, то нарахування АТ «Ощадбанк» 0 % річних є порушенням договірних зобов`язань.

Тому позивачка вважає, що вона має право на примусове зобов`язання виконання АТ «Ощадбанк» умов депозитного договору, шляхом поновлення нарахування процентів за період з 14 листопада 2019 року до 30 липня 2021 року у загальній сумі 85 479,52 доларів США, з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 757/37163/17-ц.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач на момент укладення зазначеного договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, відповідач надав необхідні документи, які передували його укладенню, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним пункту 2.10 депозитного договору на підставі статей 203, 215 ЦК України та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

З моменту накладення арешту на грошові кошти вкладника в AT «Ощадбанк», залучені кошти не могли використовуватись банком та враховуватись як строковий вклад, натомість могли бути списані у будь-який момент на підставі платіжної вимоги про примусове списання коштів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Єсипенко О.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що АТ «Ощадбанк» діяв недобросовісно та завдав позивачці збитків, оскільки внаслідок дій відповідача вона не одержала доходів у вигляді нарахування відсотків за користування коштами, які могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Вказує, що суд першої інстанції при аналізі пункту 2.10 депозитного договору неправомірно не застосував положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що є порушенням норм матеріального права.

Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування відсотків за депозитним договором.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не міг користуватися грошовими коштами позивача з огляду на положення пункту 9.9 Інструкції від 21 січня 2004 року № 22.

Посилається, що висновок про те, що з моменту накладення арешту на грошові кошти вкладника, залучені кошти не могли використовуватись банком та враховуватись як строковий вклад, натомість могли бути списані у будь-який момент на підставі платіжної вимоги про примусове списання коштів є помилковим.

Вказує, що заборона використання грошових коштів, що арештовані на рахунку клієнта, встановлена пунктом 9.9. Інструкції від 21 січня 2004 року № 22, стосується виключно видаткових фінансових операцій за рахунками клієнтів (юридичних або фізичних осіб), як це зазначено у статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а не користування вказаними коштами самим банком.

Тому, АТ «Ощадбанк» мав законне право користуватися арештованими грошовими коштами, розміщеними на депозитному рахунку позивача до закінчення строку дії договору.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам позивача та позиції Національного Банку України, що вказує на неповноту судового розгляду.

Звертає увагу, що грошові кошти розміщені позивачем на депозитному рахунку увесь час зберігалися саме на цьому рахунку (що ніким не оспорювалося) відповідач мав фактичну можливість користуватися ними увесь час розміщення таких коштів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо обмежень відповідача у використанні арештованих коштів, оскільки останній мав законне право та фактичну можливість користуватися арештованими грошовими коштами, як і позивач - на нарахування та виплату процентів за депозитним договором протягом всього часу їх використання банком.

Відповідно до п. 2.8. депозитного договору сторони погоджуються з тим, що розмір процентної ставки, зазначеної в п.1.2 договору, може бути змінений у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на грошово-кредитному ринку.

Відповідно до довідки № 16/3-06/1047 від 12.10.2021 р., змінюючи процентну ставку і встановлюючи її в розмірі 0 % річних, АТ «Ощадбанк» діяв на підставі того, що нарахування процентів на Депозит припиняється з дня надходження до банку документів про арешт грошових коштів на депозитному рахунку.

Отже, підставою для зміни процентної ставки слугували не зміна облікової ставки Національного банку України та/або зміна ситуації на грошово-кредитному ринку, а саме накладення арешту на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку.

На думку скаржника, АТ «Ощадбанк» має виконати зобов`язання щодо умов депозитного договору, шляхом поновлення нарахування процентів за період з 14 листопад 2019 року по 30 липня 2021 року у загальній сумі 85 479,52 доларів США.

Зазначає, що банк незаконно змінив процентну ставку за вкладом в односторонньому порядку, оскільки така підстава для зміни як накладення арешту на вклад не передбачена умовами укладеного між сторонами договору.

АТ «Ощадбанк» порушив договірні зобов`язання, а тому ОСОБА_1 має право на примусове зобов`язання виконання банком умов договору банківського вкладу, шляхом поновлення нарахування процентів.

Вказує, що суд першої інстанції на підставі недостовірних та недопустимих доказів помилково встановив, що позивач через систему дистанційного банківського обслуговування ОЩАД 24/7 відмовилась від автоматичної пролонгації депозитного договору.

Посилається на те, що вказаний висновок суду суперечить дійсним обставинам справи.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_2 не відмовлялась від автоматичної пролонгації депозиту через Ощад 24/7 в період з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2020 року.

Апелянт додатково вказує, що протягом всього часу розгляду вказаної справи, позиція відповідача щодо автоматичної пролонгації строку дії депозитного договору неодноразово змінювалась.

Спершу, на підтвердження вказаного, відповідач надав копію буцімто заявки ОСОБА_1 про відмову від автоматичної пролонгації депозиту через ОЩАД 24/7.

У подальшому, після заперечень позивача, відповідач долучив до матеріалів справи копію з копії начебто заяви ОСОБА_1 про відмову від автоматичної пролонгації депозиту, підписаної власноруч.

Посилається на те, що позивач неодноразово ставив під сумнів допустимість вказаного доказу у своїх виступах.

Наголошує на тому, що, долучена відповідачем копія заявки не може виступати письмовим доказом такої відмови, оскільки не містить усіх обов`язкових реквізитів документа, а тому заявки не мають статусу доказу та не можуть бути використані на підтвердження обставин справи.

Від представника АТ «Ощадбанк» -адвоката Бершадської І.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кідрук М.М. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представника АТ «Ощадбанк» - адвокат Бершадська І.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (банківської картки).

01 серпня 2019 року шляхом заповнення заявки про відкриття депозиту через систему Ощад 24/7 та підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором (паролем), направленим на номер телефону позивачки, відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 з умовами:

номер депозитного договору № 3001;

тип депозиту «Мій преміальний депозит»;

сума договору 1 000 001 доларів США;

процентна ставка 5%;

термін дії: 12 місяців;

дата закриття 31 липня 2020 року.

Відповідно до заявки про відкриття депозиту через Ощад 24/7 ця заявка є невід`ємною частиною договору про комплексне банківське обслуговування, який оприлюднений на сайті https://www.oschadbank.ua/.

Заявка у сукупності з договором комплексного банківського обслуговування (в частині договору на вклад «МІЙ ДЕПОЗИТ*» на ім`я фізичної особи) в редакції станом на 01 серпня 2019 року вважається договором банківського вкладу.

Пунктом 2.10 депозитного договору визначено, що у разі накладення арешту на депозит/його частину банк припиняє нарахування процентів по рахунку з дня надходження до банку документів про арешт. Поновлення нарахування процентів здійснюється з дня, наступного за днем зняття арешту.

Відповідно до пункту 4.12 депозитного договору, вкладник підтверджує, що до моменту підписання цього договору банк надав йому інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надана вкладнику інформація є повною та зрозумілою, вона забезпечує правильне розуміння суті фінансових послуг, які отримує вкладник відповідно до цього договору, без нав`язування банком її придбання.

За змістом пункту 4.14 депозитного договору, цей договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами сторін.

Тобто, укладення депозитного договору було здійснено ОСОБА_1 добровільно, без будь-якого примусу зі сторони банку та з розумінням вкладником умов договору та суті наданої йому фінансової послуги.

14 листопада 2019 року Національне антикорупційне бюро України прийняло постанову про арешт коштів № 01-092/39630, а саме, розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 жовтня 2016 року за № 0001664, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 364, частиною 4 ст. 358, частиною 2 статті 366, частиною 3 статті 209 КК України, постановив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на всіх банківських рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), які відкриті в АТ «Ощадбанк». Вказану постанову АТ «Ощадбанк» отримало 14 листопада 2019 року.

16 листопада 2019 року ухвалою Вищого антикорупційного суду України у справі № 760/7590/19 в рамках кримінального провадження від 08 жовтня 2019 року № 0001664 постановлено накласти арешт на кошти, розміщені на усіх банківських рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), які відкриті в АТ «Ощадбанк».

ОСОБА_1 через систему дистанційного банківського обслуговування ОЩАД 24/7 відмовилась від автоматичної пролонгації договору від 01 серпня 2019 року № 1 шляхом оформлення заявки про відмову від автоматичної пролонгації депозиту, тип депозитного договору: «Мій депозит - Преміальний», строк дії депозитного договору від 01 серпня 2019 року № 1, укладений між сторонами через систему дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7», закінчився 31 липня 2020 року (у зв`язку з відмовою позивачки від автоматичної пролонгації депозиту).

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 29 липня 2021 року у справі №991/5046/21 скасовано арешт, накладений на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_1 .

30 липня 2021 року грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , у повному обсязі повернуто ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 ЦК України).

ОСОБА_1 у своєму позові посилається на те, що пункт 2.10 депозитного договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням Інструкції про розрахунки, що дає підстави для визнання цієї умови договору недійсною в частині припинення нарахування процентів на депозит з дня надходження до банку документів про арешт.

Відповідно до частини 2 статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Вкладник є споживачем фінансових послуг, яким згідно з пунктом 7-1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-111 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до частини 2 статті 3 зазначеного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини, що виникають у зв`язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІ1 «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник), не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина 2 указаної статті).

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (частина 4 указаної статті).

Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Як зазначено у пункті 4 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Пунктом 2.10 депозитного договору визначено, що у разі накладення арешту на депозит/його частину банк припиняє нарахування процентів по рахунку з дня надходження до банку документів про арешт. Поновлення нарахування процентів здійснюється з дня, наступного за днем зняття арешту.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (частина 2 статті 1066 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Публічні інтереси у приватно-правових відносинах реалізуються через систему обмежень і державного втручання у цивільно-правові відносини. Застосування обмежувальних заходів реалізується шляхом закріплення у нормативно-правових актах обмежень свобод, автономії волі, прав суб`єктів цивільних відносин, якщо така свобода, автономія, широка реалізація цивільних прав здатна перешкодити забезпеченню публічних інтересів.

Обмеження можуть виявлятися в обмеженні свободи договору й свободи вчинення інших правочинів, у забороні суб`єктам цивільного права здійснювати юридично значущі дії, використовувати об`єкти цивільних відносин у певний спосіб, у позбавленні певних благ майнового й особистого немайнового характеру.

Саме таку юридичну природу мають заходи з накладення арешту коштів, які знаходяться на рахунках у банку.

Арешт коштів - це операція, що полягає в обмеженні прав власника щодо розпоряджання своїми грошовими коштами.

З практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції арешт банківського рахунку - це тимчасове припинення будь-яких операцій на рахунку без згоди на це клієнта і без розірвання договору банківського рахунку. Операції на рахунках можуть бути тимчасово припинені рішеннями податкових, судових, правоохоронних органів та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Арешт коштів як банківська операція становить собою зупинення видаткових операцій по рахунку, при цьому кошти, що надходять на рахунок, продовжують прийматися, арештовується не рахунок, а кошти на ньому.

Пунктом 9.1 глави 9 Інструкції про безготівкові розрахунки визначено, що виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.

Відповідно до пункту 9.6 Інструкції залежно від наявності/відсутності коштів на рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, банк здійснює такі дії: якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то банк арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком клієнта. Документ про арешт коштів банк обліковує на відповідному позабалансовому рахунку.

Отже, під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Таким чином, арешт коштів на рахунку передбачає блокування видаткових операцій за рахунком клієнта, що у свою чергу виключає проведення банком будь-яких видаткових операцій за цим рахунком.

Преамбулою Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що видаткова фінансова операція - це фінансова операція, яка призводить до зменшення активів на рахунку клієнта - власника активів.

Таким чином, виходячи із системного аналізу тлумачення цього терміну, блокування видаткових (фінансових) операцій за рахунком клієнта свідчить про заборону будь-яких видаткових операцій, що фактично виключає можливість банку використовувати ці кошти.

Співвідношення понять «арешт коштів на рахунках» та «зупинення видаткових операцій на рахунках» мають однакове значення з точки зору їх застосування як примусового заходу. Під час дії документа про арешт коштів банк зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2019 року у справі № 520/9858/18.

З огляду на наведене, оскільки арешт коштів на рахунку відповідно до статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зупиняє всі видаткові операції по рахунку, обмеження прав на розпорядження коштами стосується як особи-вкладника так і банку.

Такий висновок також підтверджується пунктом 9.9 глави 9 Інструкції відповідно до якого кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Таким чином апеляційний суд вважає необґрунтованими та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що АТ «Ощадбанк» мав законне право користуватися арештованими грошовими коштами, розміщеними на депозитному рахунку позивача до закінчення строку дії договору.

Враховуючи викладене, оскільки АТ «Ощадбанк» не могло користуватися грошовими коштами ОСОБА_1 у розумінні статті 536 ЦК України, яка передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, оскільки кошти не знаходились у вільному користуванні банком, відсутні підстави вважати, що оспорюваний пункт 2.10 депозитного договору не відповідає вимогам справедливості.

Посилання ОСОБА_1 на те, що пункт 2.10 депозитного договору суперечить положенням Інструкції про розрахунки, як підстава для визнання його недійсним, є необґрунтованим, оскільки позивачкою не зазначено, якому саме пункту Інструкції не відповідає указаний пункт договору.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним пункту 2.10 депозитного договору, укладеного 01 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» в частині припинення нарахування процентів на депозит з дня надходження до банку документів про арешт.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання АТ «Державний ощадний банк України» нарахувати та виплатити позивачу за депозитним договором від 01 серпня 2019 року на вклад «Мій депозит - Преміальний» проценти на депозит у розмірі 1 000 001 доларів США за період із 14 листопада 2019 року до 30 липня 2021 року у загальній сумі 85 479,52 доларів США.

Як встановлено вище, під час дії арешту коштів, накладеного 14 листопада 2019 року постановою Національного антикорупційного бюро України про арешт коштів № 01-092/39630 у межах кримінального провадження, відповідач АТ «Ощадбанк» не могло вільно користуватися грошовими коштами на депозитному рахунку у розмірі 1 000 001 доларів США у розумінні статті 536 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для нарахування процентів на цю суму грошових коштів.

Також апеляційний суд враховує, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від автоматичної пролонгації договору від 01 серпня 2019 року № 1 через систему дистанційного банківського обслуговування ОЩАД 24/7 шляхом оформлення заявки про відмову від автоматичної пролонгації депозиту, тому строк дії договору закінчився 31 липня 2020 року у зв`язку з відмовою позивачки від автоматичної пролонгації депозиту.

У зв`язку з цим за період з 31 липня 2020 року по 30 липня 2021 року (дата по яку позивач просить стягнути відсотки на депозит) відсутні підстави для стягнення відсотків у зв`язку із тим, що строк дії договору закінчився та не був пролонгований.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що вона не відмовлялась від автоматичної пролонгації депозиту через Ощад 24/7 в період з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2020 року, однак указані обставини підтверджуються наданою відповідачем заявкою ОСОБА_1 про відмову від автоматичної пролонгації депозиту через ОЩАД 24/7, яка позивачем не спростована.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єсипенко Оксани Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 02 березня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська