УХВАЛА

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 335/1262/15

провадження № 61-279 ск 26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, на рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 12 вересня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання договору кредиту припиненим,

ВСТАНОВИВ:

1. У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ Укрсоцбанк») звернувся до суду із позовом у якому просило солідарно стягнути з відповідачів суму боргу за кредитом у розмірі 24 206,45 доларів США, борг за відсотками у розмірі 18 467,53 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 272,85 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 3 316,59 доларів США, а всього 47 263,42 доларів США та вирішити питання компенсації судового збору.

2. Заочним рішенням від 09 червня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя задовольнив позовні вимоги.

2.1. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг за кредитом у розмірі 24 206,45 доларів США, борг за відсотками у розмірі 18 467,53 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 272,85 доларів США, суму пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 3 316,59 доларів США.

3. Ухвалою від 03 жовтня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя частково задовольнив заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

3.1. Замінив сторону стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» у виконавчих листах, виданих 13 жовтня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі № 335/1262/15-ц, на правонаступника АТ «Сенс Банк».

3.2. В задоволенні іншої частини заяви відмовив.

4. У березні 2025 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Працевитий Г. О., про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2015 року у справі № 335/1262/15-ц.

5. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 12 березня 2025 року задовольнив заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2015 року у справі №335/1262/15-ц скасував та призначив справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

6. Також у березні 2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Працевитий Г. О., в якій позивач за зустрічним позовом просив визнати припиненим договір кредиту № 322-26п-07к від 12 вересня 2007 року, укладений між Акціонерно0-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк») (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 .

7. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-ІХ, назва Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя змінена на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя.

8. Рішенням від 12 вересня 2025 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя позовні вимоги за первісним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив частково.

8.1. Стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» борг за кредитом у розмірі 24 206,45 доларів США, борг за відсотками у розмірі 18 467,53 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 272,85доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 3 316,59 доларів США, а всього 47 263,42 доларів США.

8.2. Стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» сплачений судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

8.3. В задоволенні позовних вимог за первісним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 відмовив.

8.4. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання договору кредиту припиненим відмовив.

9. Запорізький апеляційний суд постановою від 26 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Працевитий Г. О., залишив без задоволення, рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 12 вересня 2025 року залишив без змін.

10. У січні 2026 року засобами Електронного суду до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Працевитий Г. О., у якій скаржник просить скасувати рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 12 вересня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 322?26п?07к від 12 вересня 2007 року, задовольнити зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання припиненим договору кредиту № 322-26п-07к від 12 вересня 2007 року.

10.1. Підставами касаційного оскарження заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) відповідно до якого, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

10.2. Обґрунтовуючи касаційну скаргу заявник вказує на те, що суд апеляційної інстанції здійснив розгляд справи з порушення норм процесуального права та всупереч висновкам Верховного Суду, не врахував правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм статті 36 Закону України «Про іпотеку» у подібних правовідносинах ( у контексті недійсності наступних вимог іпотекодержателя до боржника про виконання основного зобов`язання після звершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки), а саме не врахував висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц. Також зазначає, що Запорізький апеляційний суд при ухваленні оскаржуваної постанови щодо застосування норм статті 13 Закону України «Про іпотеку» у подібних правовідносинах (у контексті того, що при зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом декількох іпотек, вимоги кожного наступного іпотекодержателя задовольняються після повного задоволення вимог кожного попереднього іпотекодержателя згідно з пріоритетом цих вимог), не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові також не врахував висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 569/7864/13-ц , від 14 квітня 2021 року у справі № 676/8249/18, від 03 травня 2022 року у справі № 569/23762/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15, від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17.

11. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

12. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України).

13. Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

14. Глава 5 ЦПК України присвячена врегулюванню питання доказів та доказування. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Зокрема, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

15. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

16. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга статті 367 ЦПК України).

17. Підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у певних випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (згідно із пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

18. Судом першої інстанції при розгляді справи, крім іншого, було встановлено, що: 12 вересня 2007 між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 322-26п07к, предметом зазначеного договору є грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних та зазначеним у відповідному пункті договору порядком погашення суми заборгованості за кредитом та процентів за його використання.

18.1. Додатковою угодою №2 від 10 жовтня 2008 року сторони погодили з 12 листопада 2008 року встановити процентну ставку на користування кредитом на рівні 15,0 процентів річних, та, відповідно зазначити по тексту Договору процентну ставку в розмірі 15,0 процентів річних. Також вказаною додатковою угодою викладено в новій редакції пункт 1.1.1. договору.

18.2. Додатковою угодою №3 від 17 липня 2009 року сторони погодили викласти, зокрема, пункт 1.1. договору в наступній редакції: «1.1. Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 25 013,73 доларів США, зі сплатою 15 процентів річних, надалі за текстом «Кредит» та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 11 вересня 2027 року, на умовах визначених цим договором.

18.3. Відповідно до пункту 1.2 договору кредиту в редакції додаткової угоди № 3 від 17липня 2009 року, кредит надається позичальнику на наступні цілі та в наступному порядку: частина кредиту в розмірі 25 000,00 доларів США на споживчі потреби; частина кредиту в розмірі 13,73 доларів США на поточні потреби.

18.4. В пункті 1.3. договору кредиту сторонами обумовлено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпечення іпотекою вимоги, кредитор укладає: в день укладання цього договору - з ОСОБА_2 (майновий поручитель), іпотечний договір, за умовами якого майновий поручитель передає кредитору в іпотеку трьохкімнатну квартиру, загальною площею 73,24 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 242 485,00 грн, що в еквіваленті складає 50 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього договору. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона (пункт 1.3.1 в редакції додаткової угоди № 1 від 24 червня 2008 року); в день укладання цього договору з позичальником та ОСОБА_2 (поручитель), договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором у повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник (пункт 1.3.2).

18.5. Відповідно до пункту 3.3.8 договору кредиту в редакції додаткової угоди № 3 від 17 липня 2009 року, позичальник зобов`язався протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора згідно з пунктом 3.2.3. цього договору про невиконання вимог пункту 3.2.3.1. цього договору, повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою.

18.6. Згідно умов пункту 4.1 договору кредиту в редакції додаткової угоди № 3 від 17 липня 2009 року, у разі допущення позичальником прострочення строків сплати процентів, визначених пунктом 2.4. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктом 1.1. цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення.

18.7. Відповідно до пункту 8 Додаткової угоди № 3 від 17 липня 2009 року, сторони домовилися, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених пунктом 2.4.1. цього договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу, зобов`язається достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дня одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора.

18.8. Відповідно до пункту 7.3 договору кредиту, цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

18.9. Крім того, 12 вересня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» - кредитор, ОСОБА_1 - позичальник та ОСОБА_2 - поручитель укладено договір поруки № 322-26п07п, за умовами пункту 1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 322?26п-07к від 12 вересня 2007 року.

18.10. Відповідно до пункту 2.1. договору поруки, зміст забезпеченого порукою зобов`язання:

2.1.1. повернення кредиту в сумі 25 000,00 доларів США з наступником графіком погашення (графік) з кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 11 вересня 2022 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту;

2.1.2. сплата процентів за користування кредитом в розмірі 13,5 процентів річних та комісій, визначених договором кредиту;

2.1.3. сплата можливих штрафних санкцій, визначених договором кредиту; 2.1.4. інші витрати, пов`язані зі здійсненням забезпеченої порукою вимоги.

18.11. В пункті 3.1.2. договору поруки визначено обов`язок поручителя у разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством України може бути звернено стягнення.

18.12. За умовами пункті 3.3.1. договору поруки кредитор зобов`язався до моменту виконання забезпеченого порукою зобов`язання, не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя.

18.13. 17 липня 2009 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» - кредитор, ОСОБА_1 - позичальник та ОСОБА_2 - поручитель укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору поруки №322-26п-07п від 12 вересня 2007 року, за умовами пункту 1 якої викладено в новій редакції, зокрема, перший абзац та підпункту 2.1.1. договору: «2.1.1. повернення кредиту в сумі 25 013,73 доларів США з наступним графіком погашення (викладено графіки) з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 вересня 2027 року.

18.14. Крім того, 12 вересня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» - іпотекодержатель та ОСОБА_2 - іпотекодавець, що є майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_1 за договором кредиту № 322?26п-07к від 12 вересня 2007 року, укладено іпотечний договір № 322?26п-07і, за умовами пункту 1.1. якого іпотекодавець передав у іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником Основного зобов`язання, наступне нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 73,24 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору куплі?продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сохою О.Б. 21 жовтня 2006 року за реєстром № 2611. Вказаний іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Туріченко О. М. 12 вересня 2007 року нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного в договору об`єкту нерухомості, що належить ОСОБА_2 , надалі до припинення чи розірвання договору. Зареєстровано в реєстрі для реєстрації заборон за № 306.

18.15. Вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 252 500,00 грн, що в еквівалентні складає 50 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього договору (пункт 1.2. іпотечного договору). Відповідно до пункту 1.4. іпотечного договору зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання:

1.4.1. повернення суми основної заборгованості за кредитом у сумі 25 000,00 доларів США та процентів за його використання здійснюється щомісячно згідно з графіком (викладено графік) з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 вересня 2022 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов`язання;

1.4.2. сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 процентів річних та комісій у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов`язання тощо. Відповідно до абзацу 2 пункту 4.4. іпотечного договору, відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В разі вжиття заходів до реалізації предмета іпотеки іпотекодержателем, цей договір є одночасно договором доручення для представництва в усіх установах, підприємствах, організаціях.

18.16. За умовами пункту 4.5. іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статті 37 Закону України «Про іпотеку»; шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статті 38 Закону України «Про іпотеку»; шляхом організації іпотекодержателем продажу предмету іпотеки через укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статті 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

18.17. 17 липня 2009 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» - іпотекодержатель та ОСОБА_2 - іпотекодавець укладено додаткову угоду №3 про внесення змін до іпотечного договору № 322-26п-07і від 12 вересня 2007 року, якою пункту 1.4.1. іпотечного договору викладено в наступній редакції: «повернення кредиту в сумі 25 013,73 доларів США здійснюється щомісячно згідно з наступним графіком (викладено графіки) з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 вересня 2027 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов`язання.

18.18. Також вказаною додатковою угодою викладено пункт 1.4.2. в наступній редакції: «сплата процентів за користування кредитом у розмірі 15 (п`ятнадцять) процентів річних , та комісій у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов`язання.

18.19. Видача кредиту підтверджується заявою на видачу кредиту № 1 від 12 вересня 2007.

18.20. Судом першої інстанції також встановлено, що з Вимоги про усунення порушення за вихідним № 08.706?297/96-11724 від 22 серпня 2014 року, направленої Банком на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , убачається, що 12 вересня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 322?26п?07к (кредит 1) та 24 червня 2008 між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 08-322П054-К (кредит 2). У зв`язку з невиконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами станом на 22 серпня 2014 року утворилася заборгованість:

- по кредиту 1 - 40 999,71 доларів США, що складається з заборгованості по кредиту - 24206,45 доларів США; заборгованості по процентам - 16 793,26 доларів США;

- по кредиту 2 - 22 605,84 доларів США, що складається з заборгованості по кредиту - 13 346,48 доларів США, заборгованості по процентам - 16 793,26 доларів США.

18.21. У вимозі зазначено також, що у зв`язку з численними порушеннями виконання зобов`язань за договором кредиту, Банк вимагає у 30-ти денний термін з дня одержання цього повідомлення погасити заборгованість за кредитними договорами.

18.22. Як свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення, вказану вимогу відповідачами отримано 28 серпня 2014 року. У зв`язку з невиконанням відповідачами вимоги Банку та непогашенням заборгованості, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту №322-26п-07к від 12 вересня 2007 року, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно борг за кредитом - 24 206,45 доларів США, борг за відсотками - 18 467,53 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1 272,85 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 3 316,59 доларів США, а всього 47 263,42 доларів США, по курсу НБУ (16,2414 грн за 1 долар США) на дату виконання розрахунку заборгованості ціна позову становить 767 626,48 грн.

18.23. 10 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 - позичальник та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору кредиту № 322-26п-07к від 12 вересня 2007 року, якою збільшено річну процентну ставку з 13,5 процентів до 15 процентів з 12 листопада 2008 року.

18.24. В подальшому, 17 липня 2009 року між ОСОБА_1 - позичальник та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено додаткову угоду № 3 про внесення змін до договору кредиту № 322-26п-07к від 12 вересня 2007 року, якою викладено пункт 1.1. кредитного договору в новій редакції вже з врахуванням збільшеної процентної ставки, а саме 15 процентів річних. Також 17 липня 2009 між ОСОБА_2 - поручителем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору поруки № 322-26п-07, якою викладено підпункт 2.1.1. договору поруки в новій редакції, якою передбачено повернення кредиту в сумі 25 013,73 доларів США у строк до 11 вересня 2027 року відповідно до викладених графіків. При цьому, розмір процентів не зазначено, в той же час графіки погашення та суми, які зазначені в цих графіках, відповідають графікам погашення, викладених у додатковій угоді № 3 від 17 липня 2009 року про внесення змін до договору кредиту № 322-26п-07к від 12 вересня 2007 року».

19. Також судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вихідним № 677 від 23 серпня 2019 року, направленого Банком на адресу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , Банк зазначив, що має право вимоги заборгованості саме по кредитному договору № 08-322П054-К від 24 червня 2008 року та вимагав сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 20 серпня 2019 року становив 32 749,18 доларів США. В повідомленні вказано, що в порядку статей 35, 36 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку Банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Також повідомлено, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», відповідачам буде прощено (анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим вони будуть зобов`язані сплатити 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору з доходу у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором.

19.1. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 189031969 від 16 листопада 2019 року, 12 листопада 2019 року державним реєстратором Міюц С. О. на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням №677 від 23 серпня 2019 року, видавник АТ "Укрсоцбанк", іпотечний договір № 1289 від 24 червня 2008 року, видавник приватний нотаріус ЗМНО Туріченко О. М., здійснено реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 73,24 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за АТ "Альфа-Банк" (який є правонаступником ПАТ "Укрсоцбанк", про що зазначено в тексті цього рішення).

19.2. Таким чином, Банк, враховуючи те, що він є і попереднім і наступним іпотекодержателем, направив відповідачам повідомлення від 23 серпня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», що є предметом іпотеки за договором № 08?322П054-І, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 08-322П054-К від 24 червня 2008 року.

19.3. На підставі рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень № 49708356 від 16 листопада 2019 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за Банком.

19.4. В подальшому Банком було направлено ОСОБА_1 повідомлення про прощення боргу саме за договором кредиту № 08-322П054-К від 24 червня 2008 року.

20. Також суди попередніх інстанцій зазначили, що предметом первісного позову було саме стягнення заборгованості договором кредиту № 322?26п?07к укладеним 12 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» у лютому 2015 року за результатами розгляду якого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 09 червня 2015 року винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг за кредитом у розмірі 24 206,45 доларів США, борг за відсотками у розмірі 18 467,53 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 272,85 доларів США, суму пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 3 316,59 доларів США.

21. На момент реєстрації права власності на предмет іпотеки за договором кредиту № 08-322П054-К від 24 червня 2008 року, спір за кредитним договором №322-26п-07к від 12 вересня 2007 року було врегульовано у судовому порядку.

22. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що іпотекодержателем за двома іпотечними договорами № 322-26п-07і від 12 вересня 2007 року та № 08-322П054-І від 24 червня 2008 року є одна і та сама особа АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк»), тобто Банк є попереднім і наступним іпотекодержателем предмету іпотеки. Враховуючи зазначене, Банк направив відповідачам повідомлення від 23 серпня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», що є предметом іпотеки за договором № 08-322П054-І, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 08-322П054-К від 24 червня 2008 року.

23. При розгляді справи по суті судом не встановлено наявність рішення Банку про припинення зобов`язань за договором кредиту № 322-26п-07і від 12 вересня 2007 року внаслідок їх виконання, прощення боргу тощо.

24. А тому, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, не вбачав підстав для задоволення зустрічного позову про визнання договору кредиту припиненим.

25. Враховуючи вищевикладене, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновків про відсутності підстав вважати припиненим договір кредиту № 322-26п-07к укладений 12 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк».

26. Також з рішення суду першої інстанції убачається, що з 10 жовтня 2008 року порука ОСОБА_2 припинилася внаслідок збільшення відповідальності за основним зобов`язанням без обов`язкового погодження з поручителем, оскільки Банком не надано доказів укладення додаткової угоди з поручителем, а відповідні зміни внесені до договору поруки та іпотечного договору лише 17 липня 2009 року, а отже ОСОБА_2 як солідарний боржник може відповідати лише за період з 12 вересня 2007 року до 09 жовтня 2008 року включно, також судом встановлено, що у зазначений період відбувалося погашення нарахованих відсотків.

27. Оскільки відповідачами за первісним позовом не надано доказів повного або часткового виконання зобов`язань за договором кредиту № 322?26п?07к від 12 вересня 2007 року і не спростовано розрахунку банку заявлених до стягнення сум, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором лише із ОСОБА_1 , що узгоджується із позицією Верховного Суду.

28. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

29. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

30. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

31. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань.

32. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

33. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

34. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

35. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

36. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

37. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

38. Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

39. Згідно з статтею 553 ЦК України, забезпечувальний механізм поруки полягає у залученні додаткового боржника, який поряд з основним відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником. При укладенні договору поруки виникає множинність осіб на боці боржника, і законодавець визначає солідарні обов`язки для цих боржників.

40. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

41. Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання.

42. Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України: у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

43. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

44. Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

45. Виникнення, застосування та пріоритет іпотеки визначені статтею 3 Закону України «Про іпотеку».

46. Частинами першою та другої статті 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

47. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

48. Предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором або цим Законом. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об`єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників (власників спеціального майнового права) усіх об`єктів нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, переданих у спільну іпотеку (частина перша статті 13 Закону України «Про іпотеку»).

49. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки наступним іпотекодержателем попередній іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки, навіть якщо строк виконання основного зобов`язання перед попереднім іпотекодержателем ще не настав. Якщо попередній іпотекодержатель не скористався цим правом, попередня іпотека є дійсною до повного задоволення вимоги попереднього іпотекодержателя за основним зобов`язанням, а право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до нового власника (власника спеціального майнового права) разом із обтяженням такого майна попередньою іпотекою (частина друга статті 13 Закону України «Про іпотеку»).

50. При зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом декількох іпотек, вимоги кожного наступного іпотекодержателя задовольняються після повного задоволення вимог кожного попереднього іпотекодержателя згідно з пріоритетом та розміром цих вимог (частина 5 статті 13 Закону України «Про іпотеку»).

51. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

52. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 України «Про іпотеку»).

53. У цій справі, попереднім і наступним іпотекодержателем є одна і та сама юридична особа, відтак не мало значення задоволення якого саме договору забезпечено предметом іпотеки першочергово.

54. Звернувши стягнення на предмет іпотеки в порядку досудового врегулювання спору, кредитор задовольнив вимоги за договором кредиту № 08??322П054-К, що в свою чергу підтверджувалось повідомленням про прощення боргу саме за договором кредиту № 08-322П054-К від 24 червня 2008 року. Водночас, вимоги за кредитним договором № 322-26п07к боржниками не виконані.

55. Крім цього, в оскаржуваній постанові, колегія суддів звернула увагу, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредиту № 322-26п-07к укладеним 12 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» у лютому 2015 року за результатами розгляду якого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 09 червня 2015 року ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг за кредитом у розмірі 24 206,45 доларів США, борг за відсотками у розмірі 18 467,53 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 272,85 доларів США, суму пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 3 316,59 доларів США.

56. Тобто на момент реєстрації права власності на предмет іпотеки за договором кредиту №08-322П054-К від 24 червня 2008 року, спір за кредитним договором №322-26п-07к від 12 вересня 2007 року було врегульовано у судовому порядку.

57. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 322-26п-07і від 12 вересня 2007 року суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів наявності рішення Банку про припинення зобов`язань за договором кредиту № 322-26п-07і від 12 вересня 2007 року внаслідок їх виконання, прощення боргу тощо. Також відсутні відповідні застереження і в договорі купівлі-продажу квартири від 11 лютого 2022 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також не надано доказів виконання такого зобов`язання шляхом сплати суми заборгованості за договором кредиту № 322-26п-07і від 12 вересня 2007 року.

58. Суди попередніх інстанцій встановивши, що: 10 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 - позичальник та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору кредиту №322-26п-07к від 12 вересня 2007 року, якою збільшено річну процентну ставку з 13,5 процентів до 15 процентів з 12 листопада 2008 року; 17 липня 2009 року між ОСОБА_1 - позичальник та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено додаткову угоду №3 про внесення змін до договору кредиту №322-26п-07к від 12 вересня 2007 року, якою викладено пункт 1.1. кредитного договору в новій редакції вже з врахуванням збільшеної процентної ставки, а саме 15 процентів річни; 17 липня 2009 року між ОСОБА_2 - поручителем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору поруки №322-26п-07, якою викладено підункту 2.1.1. договору поруки в новій редакції, якою передбачено повернення кредиту в сумі 25 013,73 доларів США у строк до 11 вересня 2027 року відповідно до викладених графіків. При цьому, розмір процентів не зазначено, в той же час графіки погашення та суми, які зазначені в цих графіках, відповідають графікам погашення, викладених у додатковій угоді № 3 від 17 липня 2009 року про внесення змін до договору кредиту №322-26п-07к від 12 вересня 2007 року, Додатковою угодою від 10 жовтня 2008 року до договору кредиту збільшено річну процентну ставку до 15% починаючи з 12 листопада 2008 року, при цьому доказів укладання додаткової угоди з поручителем Банком не надано. Відповідні зміни внесені до договору поруки та іпотечного договору лише 17 липня 2009 року. Суди попердніх інстанцій дійшли правильного висновку, що з 10 жовтня 2008 порука ОСОБА_2 припинилася внаслідок збільшення відповідальності ОСОБА_1 за основним зобов`язанням без обов`язкового погодження з поручителем.

59. В цілому наведені доводи касаційної скарги зводяться до незгоди скаржника з установленими судами обставинами справи і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

60. Щодо доводів касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваних судових рішень були застосовані норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі №569/7864/13-ц , від 14 квітня 2021 року у справі №676/8249/18, від 03 травня 2022 року у справі № 569/23762/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №921/107/15, від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, Верховний Суд зазначає таке.

61. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 визначаючи критерій подібності правовідносин вказала на те, що спільність, подібність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, тобто взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Тому для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вживається термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України), таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

62. Оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників є основним, а два інші - додатковими, на що вказує, зокрема, частина дев`ята статті 10 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом.

63. Подібність спірних правовідносин, виявлену одночасно за трьома критеріями, можна кваліфікувати як тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього), що не вимагає процесуальний закон.

64. Якщо вважати подібними лише ті правовідносини, у яких тотожними (однаковими) є предмети та підстави позову, встановлені судами обставини, а також матеріально-правове регулювання, то такий підхід звузив би роль Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики (частина третя статті 125 Конституції України, частина перша статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

65. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, та порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій). Лише у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, установити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

66. Із зазначених скаржником постанов Верховного Суду вбачається, що правовідносини у цих справах не є подібними, а тому колегія суддів відхиляє посилання заявника в касаційній скарзі на вказані висновки Верховного Суду, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин справ.

67. Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими та фактично полягають у незгоді скаржниці з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, а також у неправильному тлумачення заявницею норм матеріального та процесуального права.

68. Частинами першою та другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

69. Проаналізувавши наведені у касаційній скарзі підстави оскарження постанови суду апеляційної інстанції, судові рішення суду першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку, що вирішуючи спір, суд апеляційної інстанцій повно та всебічно перевірив та дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, урахував конкретні обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права та ґрунтуються на засадах верховенства права.

70. Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення і виповідає висновкам Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, на рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 12 вересня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання договору кредиту припиненим.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

А. А. Калараш

Є. В. Петров