ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/1473/25
Номер провадження 22-ц/818/617/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Гєрцика Р.В., Маміної О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 09 липня 2025 року в складі судді Єрмоленко В.Б. по справі № 639/1473/25 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Позов мотивований тим, що 09 вересня 2020 року відповідач звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Monobank», яка разом з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, за твердженням позивача, складає єдиний договір.

Підписанням анкети-заяви відповідач підтвердила ознайомлення з умовами договору та згоду на їх виконання, у тому числі шляхом використання мобільного додатку банку.

На підставі укладеного договору відповідачу було відкрито поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 3000 грн, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 .

Позивач зазначав, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість користуватися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Водночас відповідач, за твердженням банку, порушила умови договору, не сплачувала щомісячні мінімальні платежі, унаслідок чого утворилася заборгованість.

Станом на 20 листопада 2024 року загальний розмір заборгованості, за розрахунком позивача, становив 10 776,94 грн, що складається виключно із заборгованості за тілом кредиту; заборгованість за процентами, пенею та штрафними санкціями відсутня.

Позивач також зазначав, що у зв`язку з простроченням виконання грошових зобов`язань понад 90 днів кредит набув статусу простроченого, відповідача було повідомлено про істотне порушення умов договору та необхідність погашення заборгованості, однак жодних дій, спрямованих на її погашення, остання не вчинила.

Посилаючись на викладене, АТ «Універсал Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 09 вересня 2020 року в розмірі 10 776,94 грн, а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн.

Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 09 липня 2025 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами кредитного договору на умовах, заявлених у позові, а також дійсного розміру заборгованості. Суд виходив з того, що єдиним документом, який містить підпис відповідача, є анкета-заява від 09 вересня 2020 року, яка не містить істотних умов кредитного договору, зокрема відомостей про конкретний розмір встановленого кредитного ліміту, строк користування кредитом та погоджений сторонами порядок і розмір нарахування процентів.

Суд зазначив, що Умови і правила обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Тарифи за карткою monobank та Паспорт споживчого кредиту, надані позивачем, не містять підпису відповідача та не дозволяють встановити, що саме з їх змістом відповідач була ознайомлена та погодилася на момент укладення договору.

Крім того, суд дійшов висновку, що надані банком розрахунок заборгованості та виписка з рахунку не дають можливості встановити дійсний рух коштів, фактичний розмір отриманих відповідачем кредитних коштів та правильність їх зарахування в рахунок погашення тіла кредиту чи процентів, у зв`язку з чим не підтверджують обґрунтованість заявлених позовних вимог.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про невиконання позивачем обов`язку доказування, покладеного на нього статтями 77, 81 ЦПК України, та відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 09 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність укладення між сторонами договору про надання банківських послуг та погодження істотних умов кредитування. Апелянт зазначає, що відповідач 09 вересня 2020 року підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Monobank» шляхом застосування електронного підпису, чим підтвердила ознайомлення та згоду з Умовами і правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які розміщені у мобільному додатку та перебувають у відкритому доступі на офіційному сайті Банку.

Банк вказує, що укладення договору відбулося з дотриманням вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», а використання відповідачем платіжної картки, проведення банківських операцій, часткові погашення заборгованості та тривале користування кредитним лімітом свідчать про існування реальних кредитних правовідносин між сторонами.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував специфіку дистанційного надання банківських послуг у межах проєкту «Monobank», механізм акцепту публічної оферти, а також правову позицію Верховного Суду щодо укладення кредитних договорів в електронній формі та презумпції правомірності правочину.

За доводами апеляційної скарги, відповідач порушила умови договору, не виконувала зобов`язання щодо внесення щомісячних мінімальних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 20 листопада 2024 року становить 10776,94 грн. Контррозрахунок заборгованості та докази спростування наданого Банком розрахунку відповідачем не надані.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» на рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 09 липня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом установлено, що 09 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, відповідно до якої їй відкрито поточний рахунок та надано можливість установлення кредитного ліміту (а. с. 27).

В анкеті-заяві зазначено про ознайомлення та погодження відповідачки із Умовами та Правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Monobank/Universal Bank), таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, тарифами, які розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг.

Також, положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку monobank.

Відповідно до вказаної заяви пільговий період за користування кредитним лімітом становить до 62 дня. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка 3,1% на місяць (п.3). Беззастережно погодилася, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти її про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

ОСОБА_1 підтвердила, що надані нею документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу та інша інформація/документи, надані нею є повними і достовірними у всіх відношеннях. Засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним їй відкритим ключем, що буде використовуватися нею для вчинення правочинів та платіжних операцій.

Згідно з довідкою про наявність рахунку від 20 листопада 2024 року ОСОБА_1 було видано картку НОМЕР_1 строком до 11/24 (а.с. 25).

09 вересня 2020 року відповідачці через мобільний застосунок за Договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 09 вересня 2020 року за карткою НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт 3000,00 грн (а.с. 26).

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 20 листопада 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 10 776, 94 грн, з них: 10 776, 94 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0,00 грн - заборгованості за пенею; 0,00 грн заборгованість за порушення грошового зобов`язання (а.с. 18-20).

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи право вимоги АТ «Універсал банк» вказувало, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про умови кредитування, оскільки примірники Умови і правила обслуговування фізичних осіб, Тарифи, Паспортом споживчого кредиту є у публічному доступі та отримані нею у мобільному додатку, а також підписана нею заява містить дані щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Як вбачається з пункту 3 Анкети-заяви пільговий період за користування кредитним лімітом до 62 днів. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватись процентна ставка 3,1% на місяць. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами (а.с. 27).

Отже, при підписанні Анкети-заяви сторонами було погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості з 09 вересня 2020 року по 20 листопада 2024 року процентна ставка становила 37,2% річних, що відповідає 3,1% на місяць. А у період з 01 квітня 2022 року по 31 липня 2022 року становила 19,2 %, що не перевищує розмір відсотків, погоджених сторонами.

Як вбачається з Виписки по картці від 09 вересня 2020 року ОСОБА_1 активно користувалася картковим рахунком, здійснювала банківські операції, в тому числі з використанням кредитних коштів, а також частково погашала заборгованість.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 10 776, 94 грн.

За таких обставин рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 09 липня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 09 вересня 2020 року підлягає задоволенню повністю, а з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 10 776, 94 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати підлягають покладенню на відповідача.

При зверненні до суду першої інстанції АТ «Універсал Банк» сплачено 2 422,40 грн судового збору за подання позовної заяви (а.с.1). За подання апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» сплачено 3 633,60 грн судового збору (а.с. 99).

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 6 086, 00 грн (2 422,40 грн + 3 663, 60 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 09 липня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 09 вересня 2020 у розмірі 10 776, 94 (десять тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 94 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) судовий збір у загальному розмірі 6 086, 00 (шість тисяч вісімдесят шість) гривень 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Р. В. Гєрцик

О.В. Маміна