ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2662/25
Провадження №2/477/120/26
03 березня 2026 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Семенової Л.М.,
при секретарі судового засідання Сеніній В.О.,
розглянувши в м.Миколаєві у відкритому судовому засіданні в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 02 квітня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №02.04.2025-100000346, підписаний в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» надало позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4000 грн. строком на 140 днів, а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, здійснивши перерахування коштів у розмірі 4000 грн. на банківську картку позичальника, номер якої зазначив позичальник у акцепті пропозиції кредитного договору.
Ухвалою від 01 січня 2026 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача надав суду заяву, у якій просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав.
В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось.
Суд ухвалив розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження.
Справа розглядається за наданими позивачем доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не надавались.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.
02 квітня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір №02.04.2025-100000346, за яким позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 4000 грн 00 коп. строком на 140 днів.
Згідно з пунктом 2.1. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) договір є електронним кредитним договором, підписаним електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором.
Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Докази, надані позивачем на підтвердження укладення договору №02.04.2025-100000346 від 02 квітня 2025 року в електронній формі суд вважає належними та допустимими.
Таким чином, суд вважає що кредитний договір №02.04.2025-100000346 від 02 квітня 2025 року, укладений між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , є електронним договором, підписаним аналогом електронно-цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора та вважається таким, що укладений в письмовій формі.
Відповідно до умов кредитного договору №02.04.2025-100000346 від 02 квітня 2025 року, позивач надає відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 грн. на строк до 19 серпня 2025 року, плата за користування кредитом становить 1 % на день, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія за користування кредитом складає 800 грн.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Як встановлено судом, позивач надав відповідачу 02 квітня 2025 року грошові кошти у розмірі 4000 грн., що стороною відповідача спростовано не було, як і не було надано суду доказів належного виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до матеріалів справи, відповідач порушив умови договору в частині строків та сум сплати кредиту та має заборгованість за вище вказаним договором.
На час розгляду справи судом відповідачем не надано власного розрахунку, доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №02.04.2025-100000346від 02 квітня 2025 року, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4000,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 5600,00 грн., заборгованості по комісії за надання кредиту у розмірі 800,00 грн. обгрунтована та підлягає задоволенню.
Що стосується стягнення неустойки у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Разом з тим, відповідно до пункту 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.
Відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Таким чином, у період дії в Україні воєнного стану позичальники звільняються від відповідальності, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.
Строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Дія правової норми у часі пункт 18 має ретроспективну дію і поширюється також на кредитні договори і позики, які укладені до 17 березня 2022 року (закон № 2120 від 15 березня 2022 року).
Враховуючи вищезазначене, вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойки у розмірі 2000,00 грн. не підлягає задоволенню.
У задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки у розмірі 2000,00 грн. належить відмовити.
Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та роз`яснень п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, з відповідача належить стягнути:
Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, адреса: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А);

відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Л.М.Семенова