Провадження №4-с/369/55/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Лисяк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: Комунальне об`єднання Київської обласної ради «Київоблводоканал», інша особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Самойленко Артема Володимировича, звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. Скарга мотивована тим, що у вересні 2025 року мав намір придбати нерухоме майно. Однак під час спілкування з нотаріусом щодо питань документального оформлення угоди йому було повідомлено, що на його майно накладено арешт, про який йому не було відомо. В цей час було виявлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявне обтяження - арешт нерухомого майна. Обтяження накладено ДВС Києво-Святошинського р-ну Київської області згідно постанови АА №300330 від 06.07.2006 (реєстраційний номер обтяження 3459254, дата державної реєстрації обтяження 13.07.2006р. 16:02:02).

Заявник вказує, що з 2006 року і до цього часу не отримував жодної постанови від органу ДВС ні про відкриття виконавчого провадження, ні про арешт майна, не отримував жодного судового рішення. Будь-яких грошових зобов`язань перед третіми особами він не має, що підтверджено відсутністю інформації про нього в Єдиному реєстрі боржників. Також відсутня будь-яка інформація в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) про наявність відкритих проваджень.

З метою отримання повної інформації, було направлено адвокатський запит 30.09.2025 до Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області (після реорганізації районів та ліквідації Києво-Святошинського ВДВС Київської області територіальна юрисдикція тепер належить саме Вишневому ВДВС). В запиті ставилась вимога повідомити на якій підставі накладено арешт, а також: надіслати копії постанови про відкриття виконавчого провадження; надіслати копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках якого постановою АА №300330 накладено арешт, на майно ОСОБА_1 ; надіслати копію виконавчого документа, на підставі якого начебто відкрите виконавче провадження в рамках якого накладено арешт; повідомити, чи перебуває на примусовому виконанні у у Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) будь-які інші виконавчі провадження, боржником за яким є ОСОБА_1 . Також було запропоновано за відсутності правових підстав та відкритих виконавчих проваджень скасувати заходи забезпечення та вжити заходів щодо зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

На адвокатський запит була отримана відповідь від ДВС (за підписом в.о. начальника відділу ДВС Лазюк Данила Максимовича), з якого вбачається, що дійсно наявне обтяження нерухомого майна (номер запису 3459254, дата запису 13.07.2006р.). Однак встановити номер виконавчого провадження, при здійсненні якого державним виконавцем накладено арешт вже неможливо. В провадженні ДВС такого виконавчого провадження не існує, матеріали давно передані в архів та можливо знищені за закінченням терміну зберігання (три роки).

В той же час, в архівному відділі (м.Ірпінь) вдалось виявити лише саму постанову від 06.07.2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно цієї постанови вбачається, що арешт накладено органом ДВС на підставі виконавчого листа №2-2275, виданого 15.10.2004 Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Київоблводоканал» боргу в сумі 345 грн 71 коп.

Однак про наявність даної справи скаржнику взагалі не відомо. Тим більше, як зазначає скаржник, у нього в помешканні біля приватного будинку є власна свердловина (колодязь) і будь-якими послугами «Київоблводоканал» він взагалі не користувався, навіть на таку незначну суму 345,71 грн., на розмір якої накладено арешт.

На запит суду Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив про наявність арешту, однак матеріали виконавчого провадження не надав за відсутності, а також зазначив, що не зміг встановити номер виконавчого провадження, при здійсненні якого державним виконавцем накладено арешт.

Від Комунального об`єднання Київської обласної ради «Київоблводоканал» відзиву на скаргу не надходило.

В судове засідання 03.02.2026 року сторони не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином. Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Крім того, від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності. Отже справа розглядається без участі представників сторін.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних доказів з урахуванням розумного строку розгляду справи та без фіксування судового засідання технічними засобами.

За правилами ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як убачається з Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 450608260 від 04.11.2025, відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського р-ну Київської області винесено постанову АА №300330 від 06.07.2006 про арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 3459254, дата державної реєстрації обтяження 13.07.2006р. 16:02:02).

Згідно відповіді на адвокатський запит, адвоката Самойленка А.В., яке надав Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), було підтверджено наявність обтяження нерухомого майна (номер запису 3459254, дата запису 13.07.2006р.), однак встановити номер виконавчого провадження, в якому накладено арешт вже не можливо.

Згідно наданої постанови АА №300330 від 06.07.2006 арешт накладено з метою стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь «Київоблводоканал» в розмірі в розмірі 345,71 грн.

Крім того, заявником надано суду Довідку про звірку взаєморозрахунків з Києво-Святошинским ВОК згідно якої станом на 12.11.2025 існує поточна заборгованість власника особового рахунку ОСОБА_1 в розмірі 591,84 грн. Також надана платіжна інструкція від 21.11.2025, згідно якої дана заборгованість сплачена.

Суд, розглянувши подані учасниками справи документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Аналогічні висновки містяться у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 по справі №441/243/21.

Відповідно до наведеного положення у разі визнання оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльність неправомірними суд в обов`язковому порядку зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця певним чином усунути порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного участині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеногочастиною першоюстатті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Судом встановлено, що 06.07.2006 державним виконавцем винесено постанову про накладання арешту на майно ОСОБА_1 . Однак документів виконавчого провадження, в межах якого у 2006 році накладено арешт, не надано. За спливом строків зберігання можливо вони знищені. В провадженні Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області матеріали відсутні.

Заявник у своїй скарзі вказує на те, що з 2006 року і до цього часу неотримував жодної постанови від органу ДВС ні про відкриття виконавчого провадження, ні про арешт майна, не отримував жодного судового рішення. Будь-яких грошових зобов`язань перед третіми особами, які знаходяться на примусовому виконанні, він не має.

Дане додатково підтверджено офіційною інформацією з Єдиного реєстру боржників та з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

В той же час на заяву адвоката Самойленка А.В., представника ОСОБА_1 , посадові особи Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області обтяження з майна боржника так і не зняли.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Жодного виконавчого провадження боржником за яким є ОСОБА_1 на виконанні у органу ДВС не перебуває. В той же час арешт на майно фактично накладено 18 років тому і до цього часу обтяження не скасоване.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Згідно ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин вбачається порушення прав боржника, як власника майна, на користування та розпорядження таким майном у зв`язку з існуючим обтяженням майна у вигляді арешту.

Тому у відповідності до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт повинен бути знятий за рішенням суду.

У постанові ВС/КЦС від 30.04.2025 у справі 753/12589/23 вказано, що Верховний Суд дійшов переконання, що збереження упродовж понад 10 років після повернення виконавчого листа арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення щодо боржника ОСОБА_1, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

У постанові ВС/КЦС від 28.08.2024 у справі № 947/36027/21 наведено позицію, що оскільки виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення скарги ТОВ так як збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника

Крім того, Верховний Суд неодноразово приходив до висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанова ВС/КЦС від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11, постанова ВС/КЦС від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15-ц, постанова ВС від 09.01.2023 у справі № 2-3600/09, постанова ВС/КЦС від 10.01.2024 у справі №569/6234/22, постанова ВС/КЦС від 26.07.2023 у справі №761/687/14, постанова ВС/КЦС від 10.12.2025 у справі 202/5715/24 тощо).

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Суд вважає, що є підстави для зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_1 , накладеному постановою у 2006 році, за відсутності відкритого виконавчого провадження, установивши порушення прав скаржника, як власника майна та керуючись положеннями ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», зняти арешт з майна у всіх інших випадках.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, шляхом зняття арешту судом, який був накладений постановою державного виконавця при здійсненні виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447, 451 ЦПК України, суд, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач: Комунальне об`єднання Київської обласної ради «Київоблводоканал», інша особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність службових осіб Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не знятті арешту нерухомого майна, що належать ОСОБА_1 , накладеному постанови АА №300330 від 06.07.2006.

Зобов`язати посадових осіб Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , який накладено постановою АА №300330 від 06.07.2006, а саме:

- тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3459254, дата та час державної реєстрації: 13.07.2006 року 16:07:02, підстава обтяження: Постанова, АА № 300330, 06.07.2006, ДВС Києво-Святошинського р-ну Київської обл.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення та не зупиняє її дії.

Повна ухвала складена та підписана: 03.02.2026 року.

Суддя А.В. Янченко