Справа № 149/2823/25
Провадження № 22-ц/801/353/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 рокуСправа № 149/2823/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Оніщука В.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 149/2823/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 5.11.2025, ухвалене у складі судді Робак М.В. в приміщенні суду в м. Хмільник,

в с т а н о в и в :

3.09.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом (вх № 10785) до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання, в якому просила : стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який на даний час навчається на денній формі навчання у Вінницькому транспортному фаховому коледжі, термін навчання з 1.09.2022 по 30.06.2026.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 5.11.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, починаючи з 3.09.2025. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу (вх № 14366/25-вх), в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та визначити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2500 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23 років; вирішити питання розподілу судових витрат.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що: (1) судом першої інстанції не встановлено належного обґрунтування потреби повнолітнього сина у матеріальній допомозі у зв`язку з навчання, не встановлено розмір та характер витрат; (2) судом не наведено мотивів з яких відхилено аргументи відповідача про доцільність визначення аліментів у твердій грошовій сумі, не зазначено чому обраний спосіб стягнення у частці від доходу є таким, що найбільшою мірою відповідає інтересам дитини та принципу співмірності; належним способом стягнення аліментів на сина буде 2500 грн щомісячно.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце її розгляду.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша, четверта статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 8/.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.08.2014 у справі № 149/2061/14-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано /а. с. 5/.

Відповідно до довідки, виданої директором Вінницького транспортного фахового коледжу Михайлом Фаліштинським, ОСОБА_3 дійсно навчається на третьому курсі денного відділення Вінницького транспортного фахового коледжу за рахунок коштів регіонального замовлення, термін навчання з 1.09.2022 по 30.06.2026 /а. с. 13/.

На підтвердження понесених витрат на проживання сина у гуртожитку позивачкою надано довідку, видану ОСОБА_3 про оплату за проживання у гуртожитку Вінницького транспортного фахового коледжу АДРЕСА_1 /а. с. 21/.

На підтвердження понесених витрат позивачкою також надано фіскальні чеки про придбання ноутбука, телефона та айфона /а. с. 22/.

ОСОБА_2 проходить військову службу /а. с. 33/ та є учасником бойових дій /а. с. 49/.

12.03.2023 відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 /а. с. 36, 47/, від якого має дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 48/.

29.10.2024, 21.11.2024, 17.12.2024, 16.01.2025, 17.04.2025 здійснював перерахунок коштів на карту сина ОСОБА_3 /а. с. 50, 51-55/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , який на даний час навчається на денній формі навчання «Вінницького транспортного фахового коледжу» за кошти місцевого бюджету; ОСОБА_3 користується пільгами учасника бойових дій; має на утриманні малолітню дитину; позивачем не доведено необхідності стягнення аліментів в розмірі, зазначеному в позовній заяві, а також не надано доказів фінансової можливості відповідача їх сплачувати; відповідач працює та отримує дохід, тому наявні підстави для стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (частина третя статті 199 СК України).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що сторони мають рівний обов`язок зі сплати аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, врахував й те, що відповідач має на утриманні малолітню дитину, працює та отримує дохід, тому доведеними є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Колегія суддів враховує те, що син сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання (постанова ВС від 23.01.2019 по справі № 346/103/17).

Відповідач визнає можливість сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн (частина перша статті 82 ЦПК України).

Позивач зазначає про те, що вартість проживання сина в гуртожитку становить 604 грн щомісячно, в період з 1.09.2025 по 30.06.2025 становитиме 6040 грн /а. с. 21/. ОСОБА_1 несе витрати на харчування, придбання навчальної літератури, одягу, засобів гігієни та інше, витрати на проїзд.

Доказів, які б давали підстави для зміни рішення суду першої інстанції та зменшення розміру частки аліментів, які стягуються від доходу відповідача, відповідачем суду не надано. Місцевий судом враховано обставин справи, від яких залежить правильне її визначення.

Окрім цього, колегія суддів враховує й те, що заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2014 по справі № 149/2063/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 22.07.2014 /а. с. 4/.

Відповідно до копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.03.2023 ВП № 44680009 головним державним виконавцем Хмільницького відділу державної виконавчої служб у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , щ отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України /а. с. 16/.

Відповідно до довідки від 19.08.2025 Хмільницького ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) згідно даних АСВП станом на 19.08.2025 заборгованість у ОСОБА_2 по сплаті аліментів по виконавчому листі № 149/2063/14-ц від 12.08.20214 на сина ОСОБА_3 відсутня /а. с. 17/.

Відповідно до відповіді №10/28 військової частини НОМЕР_2 Оперативно-тактичного з`єднання 1 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_3 » солдат ОСОБА_2 станом на 10.09.2025 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 /а. с. 33/.

Обставини, які б свідчили про відсутність у відповідача можливості надавати допомогу на утримання сина на період його навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років у справі не встановлено.

Відповідач не надав докази свого матеріального забезпечення (доходу).

Аргументи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не наведено мотивів з яких відхилено аргументи відповідача про доцільність визначення аліментів у твердій грошовій сумі та не зазначено чому обраний спосіб стягнення у частці від доходу є таким, що найбільшою мірою відповідає інтересам дитини та принципу співмірності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до частини третьої статті 181 ЦПК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи, що позивач обрала способом виконання батьком обов`язку по утриманню сина у формі стягнення аліментів у часті від доходу батька, підстав для зміни рішення суду та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі за вимогою відповідача немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 5.11.2025 у даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 5.11.2025.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. В. Сопрун