Провадження № 22-ц/801/154/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 рокуСправа № 127/16851/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В.В., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Ходакової М. Г.

Позивача: ОСОБА_1

Відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сніжка Григорія Івановича на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2022 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування, -

встановив :

03.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування за участі третьої особи приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Храпенко Н.В. Зазначила, що після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, на яку претендує спадкоємець першої черги його син ОСОБА_3 . Вона протягом тривалого часу проживала зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вела з ним спільне господарство та фактично виконувала обов`язки дружини. Судовим рішенням уже встановлено факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що саме вона здійснювала постійний догляд за спадкодавцем під час його хвороби з літа 2019 року, забезпечувала його матеріально, супроводжувала до медичних закладів, купувала ліки, готувала їжу та організувала поховання за власний рахунок, тоді як спадкоємець першої черги участі у догляді та підтримці батька не брав. З огляду на ці спадкування за законом разом зі спадкоємцем першої черги.

Заочним рішенням Вінницького міського суду від 09.11.2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування задоволено. Визнано право ОСОБА_1 на спадкування за законом майна померлого ОСОБА_4 , разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 992, 20 грн сплаченого судового збору.

23.07.2025 року до суду звернувся представник особи, що не брала участі у справі ОСОБА_2 адвокат Сніжко А.Г., із заявою, в якій в зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 , просив залучити до участі у даній справі його матір ОСОБА_2 ,що прийняла спадщину і є правонаступником ,а також про перегляд заочного рішення, в якому просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалою Вінницького міського суду від 29.10.2025 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Сніжко А.Г. про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Сніжко А.Г. просить заочне рішення Вінницького міського суду від 09.11.2022 року скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права ,а у справі ухвалити нове рішення ,яким у задоволенні позову відмовити . Вказав , що суд розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження, в той час як вона підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Суд безпідставно визнав доведеними обставини, що мають значення для справи і які не підтверджені належними та допустимими доказами, а саме сукупність обставин, необхідних для зміни черговості спадкування, зокрема , обставини тривалого опікування , матеріального забезпечення спадкодавця, надання йому іншої допомоги ,який через похилий вік ,тяжку хворобу і каліцтво був у безпорадному стані. Документальні докази придбання ліків та ,фінансування лікування саме спадкодавця чи працевлаштування позивачки відсутні або не дозволяють встановити їх належність.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд ,розглянувши справу в порядку спрощеного провадження ,виходив із того, що позивачкою доведено наявність усіх обов`язкових умов для зміни черговості спадкування відповідно до ст.1259 ЦК України. Зокрема, встановлено факт тривалого проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем однією сім`єю, його перебування у безпорадному стані внаслідок тяжкої онкологічної хвороби, а також те, що саме позивачка протягом тривалого часу здійснювала догляд за спадкодавцем, забезпечувала його побутові потреби, надавала допомогу під час лікування, перебування у лікарні та хоспісі, а після смерті організувала поховання. Ці обставини підтверджені сукупністю доказів, зокрема судовими рішеннями, медичними документами та узгодженими показаннями свідків.

Однак, колегія суддів вважає, що із вказаними висновками погодитись не можна, так як суд при ухваленні рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права щодо оцінки доказів ,а також ті норми процесуального права , що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши цю справ у в порядку спрощеного позовного провадження, тоді як вона підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження ,є обґрунтованими.

Ухвалою Вінницького міського суду від 18.08.2022 року провадження у даній справі відкрито та вирішено розгляд здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

У позовній заяві ОСОБА_1 , просить змінити порядок спадкування за законом і визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом- сином ОСОБА_4 - ОСОБА_3 . Тобто, спір виник щодо зміни порядку спадкування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки Вінницький міський суд розглянув справу щодо спадкування в порядку спрощеного позовного провадження, оскаржуване рішення підлягає обов`язковому скасуванню і ухваленню апеляційним судом нового рішення.

Правовідносини у справі регулюються

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 року у справі № 343/2085/21 дійшов висновку про те, що тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дає змогу стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч.2 ст.1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (ч.2 ст.1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими юридичними фактами, як відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти, як зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч.2 ст.1274 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Верховний суд у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 640/19045/17 дійшов висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених обставин .

До вказаних висновків щодо застосування вказаної норми ст.1259 ЦК дійшов Верховний Суд і у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21),

Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» яким роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом апеляційної інстанції, 26.03.2003 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №436 від 18.03.2003р.(том 1. а.с.7)

ОСОБА_4 був інвалідом ІІ групи, відповідно до довідки МСЕК №370239 від 30.07.2019 року.( том 1 а.с.130)

В періоди з 20.09.2019 по 11.10.2019 р.; з 15.10.2019 по 30.10.2019 р.; з 11.11.2019 по 18.11.2019 р.; з 19.11.2019 по 20.11.2019 р. ОСОБА_4 чотири рази перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні «Хоспіс» КНП «Вінницької міської клінічної лікарні №3» з діагнозом - злоякісне новоутворення легень та бронхів верхньо-дольового бронху справа з переходом на головний бронх і трахею. Метастази в надключичний лімфовузол зліва ІІІ ст. 4 кл. гр. Ателектаз верхньої долі справа. Кровохаркання. ЛН ІІ ст. Гіперплазія простати. Дивертикульоз товстого кишківника. Анемія хронічного захворювання. Ендогенна інтоксикація 4 кл. гр (том.1 а.с.18).

Тобто, в періоди безпосередньо безпорадного стану ОСОБА_4 перебував у хоспісі , який фактично з 20.09.2019 року і по день смерті забезпечував йому догляд, харчування і лікування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 25.11.2019 р. та лікарським свідоцтвом №205 від 20.11.2019 р.( том 1 а.с. 3-4). У лікарському свідоцтві про смерть вказано, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , смерть настала у КНП «ВМКЛ №3)відділення Хоспіс від ракової інтоксикації.

29.11.2019 року ОСОБА_1 здійснила поховання померлого ОСОБА_4 ,що підтверджується свідоцтвом про поховання та квитанції №1711 ( том 1 а.с.5-6)

25.05.2020 р. син ОСОБА_4 - ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його батька( том 1 а.с.21)

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартири за адресою АДРЕСА_2 та автомобіля марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 .

07.12.2020 року рішенням Вінницького міського суду у справі №127/2073/20 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .В решті вимог відмовлено.( том 1 а.с.8-13)

Постановою Вінницького апеляційного суду від 18.03.2021 року зазначене рішення скасовано, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 20.11.2019 року і визнано право власності за ОСОБА_1 на частину автомобіля марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 . В решті вимог відмовлено . ( том 1 а.с.14-17).

08.11.2022 р. ОСОБА_1 надала копії документів ,що підтверджують захворювання ОСОБА_4 , який хворів на онкологічне захворювання ; висновків аналізів, рецептів, медичних досліджень, та чеків про купівлю ліків (том 1, а.с.85-103).

Разом із тим, позивач не надала і матеріали справи не містять достатніх доказів ,що достовірно підтверджували б наявність усіх п`яти складових обставин, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, для зміни черговості спадкування, зокрема тих , що позивачка протягом тривалого часу матеріально забезпечувала спадкодавця; що ОСОБА_4 увесь час хвороби перебував у безпорадному стані .Як вбачається із медичної документації та результатів аналізів , в період липень вересень він відвідував лабораторії «Синево» та інші медичні заклади, де здавав аналізи та відвідував лікарів, тобто не перебував у безпорадному стані .

ОСОБА_1 засіданні суду першої інстанції пояснювала , що після переїзду з ОСОБА_4 у м. Вінницю і в період спільного проживання з ним , вона не працювала, займалася ремонтними роботами та веденням домашнього господарства.

Зазначила ,що ОСОБА_4 захворів приблизно за вісім місяців до смерті.

Водночас , у позовній заяві позивачка вказала , що вона здійснювала опіку над ОСОБА_4 з літа 2019 року.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснювали , що догляд за спадкодавцем як за місцем проживання, так і в лікувальному закладі , здійснювала саме ОСОБА_1 . При цьому сама позивач стверджувала, що працювала у цей період у три зміни, оскільки потребувала коштів.

ОСОБА_1 стверджувала про надання матеріального забезпечення ОСОБА_4 під час його хвороби, вказуючи, що працювала та отримувала дохід з метою оплати його лікування.

Разом із тим, позивачкою не надано і у матеріалах справи відсутні будь-які допустимі ,достовірні і достатні докази того, що вона у цей період працювала та отримувала заробітну плату, яку використовувала для матеріального забезпечення спадкодавця. Натомість, у справі наявні докази того, що ОСОБА_4 працював на посаді начальника відділу ,де відповідно отримував заробітну плату, а у судовому засіданні позивач визнала, що з липня 2019 року отримував ще пенсію по інвалідності у розмірі 6 600 грн.

Таким чином, позивачкою не надано і в матеріалах справи відсутні будь-які докази не тільки матеріального забезпечення спадкодавця з її боку, а й можливості надавати таке утримання , з огляду на те, що ОСОБА_4 мав власні джерела доходу у вигляді заробітної плати та пенсії по інвалідності.

Також відсутні докази перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані і потребуючого догляду протягом тривалого часу, а не лише у період перебування його з 20.09.2019 року по 20.11.2019 року у хоспісі .

Посилаючись на те, що син не здійснював догляду за батьком, який нібито перебував у безпорадному стані внаслідок хвороби, позивачка також не надала жодних доказів того, що син був належним чином повідомлений нею про такий стан батька та ухилявся від надання допомоги, з урахуванням того, що син проживав у місті Києві.

З усіх досліджених судом медичних документів ОСОБА_4 не вбачається обставини того, що увесь період до поміщення його у хоспіс він був безпорадним і неспроможним самостійно забезпечувати свої потреби, не міг здійснювати заходів щодо свого існування. Наявні у справі медичні документи достовірно це не підтверджують , питання необхідності стороннього нагляду, догляду чи допомоги за життя хворого не виносилось на розгляд ні медико-соціальної експертної комісії (МСЕК), ні лікарсько-консультативної комісії (ЛКК). Визначення міри втрати здоров`я, ступеня обмеження життєдіяльності особи, викликаного стійким розладом функцій організму проводиться саме медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) та лікарсько-консультативною комісією (ЛКК). Інших медичних документів, які мали б підтвердити, що за життя ОСОБА_4 в силу свого віку та діагностованих лікарями захворювань потребував постійного стороннього догляду та/або наявність у нього інших вад, які впливали на загальний стан здоров`я, обмежували працездатність, суду не надано.

Водночас ,у судовому засіданні ОСОБА_1 визнавала факт того , що вона в період хвороби працювала, що саме по собі викликає сумнів у її можливість надавати догляд і допомогу ОСОБА_4 в період поза знаходження його у хоспісі.

Надані ОСОБА_1 на підтвердження витрат на ліки копії чеків ,не є достовірними доказами придбання їх саме для спадкодавця, на що також звернув увагу суд першої інстанції, оскільки з їх змісту неможливо ідентифікувати особу, для якої придбавалися лікарські засоби, а також встановити, що їх придбання здійснювалося саме позивачкою та за її кошти.

Колегія суддів не може оцінювати в якості доказів обставин у цій справі надані представником позивача в якості додатків до відзиву на апеляційну скаргу документи щодо ОСОБА_1 , оскільки вони не залучались в якості доказів і не були предметом дослідження суду першої інстанції ,клопотання про їх долучення у справу не заявлялось і у апеляційному суді ,а тому вони не можуть оцінюватися колегією суддів в якості доказів у даній справі. Тому вона не можуть спростовувати доводи апеляційної скарги і підтверджувати можливість матеріального забезпечення спадкодавця чи на утримання або лікування ОСОБА_4 .

Факт перебування ОСОБА_4 протягом тривалого часу на стаціонарному лікуванні у КНП «ВМКЛ» у відділенні «Хоспіс» свідчить про те, що медичний та побутовий догляд за ним в період безпорадного стану здійснювався відповідним закладом охорони здоров`я, а відтак доводи ОСОБА_1 щодо тривалого особистого догляду за спадкодавцем не знаходять свого підтвердження матеріалами справи.

Колегія суддів, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, дійшла висновку, що позивачкою достатніми і достовірними доказами не доведено що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Враховуючи вищевикладене, встановивши обставини справи, які мають значення для її вирішення, колегія суддів вважає позовні вимоги не доведеними ,а висновки суду першої інстанції необгрунтованими, а тому дійшла висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову щодо зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки у даній справі позивачкою не доведено сукупності юридичних фактів, передбачених ч.2 ст. 1259 ЦК України, для зміни черговості одержання права на спадкування.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням приписів ст.. 141 ЦПК України з позивачки на користь відповідачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі2093,9 грн (605,60грн за подання заяви про перегляд заочного рішення + 1488,30 грн за подання апеляційної скарги).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сніжка Григорія Івановича на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2022 року задовільнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2022 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну черговості спадкування залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2093,9 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

судді: В.В. Оніщук

В. П. Рибчинський