ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 202/16697/23

провадження № 61-742св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М.,

Фаловської І. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Маліцький Дмитро Вікторович, на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року у складі судді

Мачуського О. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 рокуу складі колегії суддів: Никифоряки Л. П., Гапонова А. В.,

Новікової Г. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича, заінтересована особа - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області

Маковецького З. В., заінтересована особа - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»).

Скарга мотивована тим, що 15 грудня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська видав виконавчий лист № 0417/9215/2012 на підставі якого державний виконавець Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Стрийський ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного МРУ МЮ) відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1.

26 грудня 2022 року державним виконавцем Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного МРУ МЮ Мацюпою А. А. прийнято постанову у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу - АТ КБ «ПриватБанк».

Проте АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В., який відкрив виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа

№ 0417/9215/2012.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року у справі № 202/7598/23 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного МРУ МЮ

Мацюпи А. А. від 26 грудня 2022 року про повернення виконавчого листа

№ 0417/9215/2012, виданого 15 грудня 2015 року стягувачу -

АТ КБ «ПриватБанк» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник заявника звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. з проханням закінчити виконавче провадження № НОМЕР_2, оскільки повинно бути відновлене виконавче провадження № НОМЕР_3 державним виконавцем Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного МРУ МЮ. Однак, на вказане звернення він отримав відмову державного виконавця від вчинення таких дій.

Заявник вважав, що виконання одночасно двома органами виконавчої служби виконавчого документу є незаконним, не передбачено Законом України «Про виконавче провадження», а також спричиняє подвійне стягнення з боржника виконавчого збору.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд зобов`язати приватного виконавця Маковецького З. В. закінчити виконавче провадження № НОМЕР_2.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження, що передбачені статтями 37, 39 Закону України «Про виконавче провадження» є вичерпним.

Суд першої інстанції звернув увагу, що ні статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, ні статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено підстави для закінчення виконавчого провадження, не передбачено правові підстави для закінчення виконавчого провадження у випадку скасування судом постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу при попередньому виконанні виконавчого документа.

Відсутність положень закону, які зобов`язують виконавця вчинити відповідні дії, виключає можливість визнання його дій неправомірними.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що у діях приватного виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».

Також суд послався на те, що у разі відновлення виконавчого провадження Стрийським відділом ДВС на виконання ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року у справі № 202/7598/23, виконавчий документ не буде пред`явлений до примусового виконання державному виконавцю, оскільки вказаний виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця, унаслідок чого відповідно до пункту 13 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» буде закінчено виконавче провадження у зв`язку з непред`явленням виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону. Отже, безпідставними є посилання заявника на подвійне виконання рішення суду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Індустріального суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що законом не передбачено підстави для закінчення приватним виконавцем виконавчого провадження у випадку скасування судом постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу у попередньому виконавчому провадженні. Тому відсутні правові підстави для визнання дій приватного виконавця неправомірними.

Апеляційний суд зазначив про те, що суд першої інстанції, встановивши, що права боржника у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 не порушені, а в діях приватного виконавця відсутні порушення закону, тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

На момент прийняття рішення приватним виконавцем про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, підстав для повернення виконавчого документа стягувачу не було, також відсутні інші обставин, що унеможливлювали відкриття виконавчого провадження, оскільки ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року

у цивільній справі № 202/7598/23 постановлена судом вже після відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що у разі відновлення виконавчого провадження державним виконавцем Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на виконання ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня

2023 року у справі № 202/7598/23, виконавчий документ не буде пред`явлений стягувачем до виконання державному виконавцю, оскільки такий виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця. Отже, державним виконавцем буде закінчено відновлене виконавче провадження у зв`язку з непред`явленням виконавчого документа.

Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що відповідно до

частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, а тому заходи примусового виконання рішення суду можуть вчинятися державним чи приватним виконавцями виключно у разі наявності у виконавчому провадженні оригіналу виконавчого листа.

Таким чином, подвійне стягнення за виконавчим документом є неможливим, що також свідчить про відсутність факту порушення прав боржника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Маліцький Д. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року, просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 травня 2024 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Маліцький Д. В., на ухвалу Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року, витребувано справу із суду першої інстанції.

У червні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що державному виконавцю було відомо, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року у справі № 202/7598/23 визнано протиправною та скасовано постанову від 26 грудня 2022 року про повернення виконавчого листа. Тому державний виконавець відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» мав відновити виконавче провадження № НОМЕР_1.

Заявник звертався до приватного виконавця з заявою про закінчення відкритого останнім виконавчого провадження № НОМЕР_2, оскільки унаслідок вищевказаних обставин державним виконавцем буде відновлено виконавче провадження № НОМЕР_1.

Виконання державним та приватним виконавцями одночасно одного

й того самого виконавчого документу є незаконним та спричинить

подвійне стягнення з боржника виконавчого збору. Отже, у приватного виконавця були відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом установлено, що 15 грудня 2015 року Індустріальним районним судом

м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 0417/9215/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості:

за кредитною угодою від 20 липня 2007 року № Е/У 2791 та договором про видачу траншу від 26 липня 2007 року № Е/У 2791/1 у розмірі 595 539,27 доларів США, що еквівалентно 4 170 561,50 грн; заборгованості за кредитною угодою від 20 липня 2007 року № Е/У 2791 та договором про видачу траншу

від 14 квітня 2008 року № Е/У 2791/2 у розмірі 259 022,19 доларів США,

що еквівалентно 1 813 932,30 грн. Стягнення солідарно з ОСОБА_1

та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 000,00 грн. Стягнення з ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» судових витрат в розмірі 2 523,00 грн з кожного.

На підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

26 грудня 2022 року державним виконавцем Стрийський ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного МРУ МЮМацюпою А.А. винесено постанову у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Після винесення зазначеної постанови, стягувач повторно звернувся

до приватного виконавцявиконавчого округу Львівської областіМаковецького З. В., яким відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 0417/9215/2012.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року у справі № 202/7598/23 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного МРУ МЮ

Мацюпи А. А. від 26 грудня 2022 року про повернення виконавчого листа

№ 0417/9215/2012, виданого 15 грудня 2015 року стягувачу -

АТ КБ «ПриватБанк» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник заявника звернувся до приватного виконавця з проханням закінчити виконавче провадження № НОМЕР_2, оскільки вважав, що повинно бути відновлено виконавче провадження № НОМЕР_3 у Стрийському ВДВС

у Стрийському районі Львівської області Західного МРУ МЮ.

26 серпня 2023 року листом приватного виконавця № 4528 відмовлено заявнику у закінченні виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчення виконавчого провадження оформлюється відповідною постановою, зокрема державного виконавця.

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання (частини перша та друга статті 41 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до абзацу першого пункту 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція), заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

Аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що у разі відновлення виконавчого провадження після скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа, стягувач, якому повернуто такий виконавчий документ, зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Разом з тим виконавчий лист від 15 грудня 2015 року № 0417/9215/2012 перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. виконавче провадження

№ НОМЕР_2.

Тобто суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що у разі відновлення виконавчого провадження Стрийським відділом ДВС на виконання ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року у справі

№ 202/7598/23, виконавчий документ не буде пред`явлений до примусового виконання державному виконавцю відповідно до вимог статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», тому згідно з вимогами пункту 13 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем буде закінчено відновлене виконавче провадження

у зв`язку з непред`явленням виконавчого документа у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Верховний Суд звертає увагу на те, що стягувач повинен надати оригінал виконавчого документа, або його дублікат, який існує, у будь-якому випадку,

в одному екземплярі, що унеможливлює виконання за виконавчим документом більше ніж одним виконавцем.

Положеннями Інструкції, статті 37, якою визначено підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено підстави для закінчення виконавчого провадження, не передбачено правових підстав для завершення виконавчого провадження у випадку скасування судом постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу при попередньому виконанні виконавчого документа.

Пункт 14 розділу ІІІ Інструкції регламентує дії державного виконавця у випадках, якщо відкрито декілька виконавчих проваджень відносно одного боржника, та встановлює обов`язок перевірити наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного і того самого боржника за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі державної виконавчої служби, таке виконавче провадження передається на виконання до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження.

Отже, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що відсутні належні та допустимі докази існування порушень положень Закону України «Про виконавче провадження» у діях приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В.

Доводи заявника касаційної скарги про те, що перебування на виконанні у державного та приватного виконавців одночасно одного й того самого виконавчого документу є незаконним та спричинить подвійне стягнення з боржника, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються вищевказаними висновками суду та тим, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 431 ЦПК України). Тобто заходи щодо примусового виконання рішення суду можуть вчинятися державним чи приватним виконавцями виключно при наявності у виконавчому провадженні оригіналу виконавчого листа. Отже, подвійне стягнення за виконавчим документом є неможливим, оскільки існує лише один виконавчий лист, який може перебувати лише в одного приватного, чи державного виконавця на примусовому виконанні.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки вказаних обставин.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновки судів є законними та обґрунтованими, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Маліцький Дмитро Вікторович, залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня

2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська