Унікальний номер справи 369/2638/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/1986/2026
Головуючий у суді першої інстанції А. В. Янченко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

28 січня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони:

позивач Виконавчого комітету Вишневої міської ради

Київської

області в особі Служби у справах дітей та сім`ї

Вишневої міської ради Бучанського району

Київської області

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року, ухвалене у складі судді А. В. Янченко в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року Виконавчий комітет Вишневої міської ради Київської області в особі Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», ОСОБА_3 , про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що 04 серпня 2021 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області (справа № 946/5766/21, провадження №2-о/946/118/21) ухвалено рішення про усиновлення ОСОБА_1 малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вніс зміни до актового запису №1095 від 11 жовтня 2017 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: прізвище дитини « ІНФОРМАЦІЯ_7 » змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_7 », ім`я « ІНФОРМАЦІЯ_7 » залишено без змін, по батькові « ІНФОРМАЦІЯ_7 » змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_7 », дату народження « ІНФОРМАЦІЯ_4 » залишено без змін, місце народження «Україна, Одеська область, м. Ізмаїл» залишено без змін. Громадянку України ОСОБА_1 записано матір`ю дитини - громадянки України ОСОБА_4 . Відомості про батька дитини прізвище « ОСОБА_11 », змінено на прізвище « ОСОБА_3 » за вказівкою усиновлювача - ОСОБА_1 .

14.06.2023 р. ОСОБА_1 звернулася з заявою до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, в якій просила скасувати усиновлення так як дитина страждає «недоумством» і іншими невиліковними психіатричними хворобами. Додатково зазначила, що в неї немає можливості бути весь час з нею вдома і приділяти їй постійну увагу.

13.07.2023 р. гр. ОСОБА_1 звернулася з заявою до Вишневого міського голови про влаштування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» в зв`язку з подачею нею заяви до суду про скасування усиновлення так як після усиновлення дитини виявилися обставини, які унеможливлюють виконання нею батьківських обов`язків, а саме виявились діагнози, яких не було при усиновленні та вона не відчуває батьківських почуттів до цієї дитини. Працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області ОСОБА_1 було запропоновано не поспішати, взяти більше часу для налагодження стосунків з дитиною та для проходження корекційної терапії на що мати категорично відмовилася, зазначивши, що вже прийняла остаточне рішення про скасування усиновлення.

Працівником Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області 11.01.2022 р. та 06.01.2023 р. здійснювалися перевірки умов проживання та виховання усиновленої дитини ОСОБА_4 . Підчасвідвідуваннясім`ї ОСОБА_1 спеціалістамвдалосявстановити, щосім`япроживаєводнокімнатнійквартирі, яканалежитьнаправіприватноївласності ОСОБА_3 (чоловік- ОСОБА_1 ). В квартирі для дитини було облаштоване місце для сну, наявні іграшки та одяг. Дитина відвідувала заклад дошкільної освіти «Колобок» Вишневої міської ради. Малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з народження мала діагноз: розлади психологічного розвитку F 83. Стосунки матері з дитиною спокійні, але мати теплих батьківських почуттів до дівчинки не плекає.

Під час відвідування сім`ї матері було рекомендовано звернутися до Центру надання соціальних послуг Вишневої міської ради для роботи з психологом та відвідування занять для підвищення батьківського потенціалу. Під час занять можна не тільки дізнатися нове та відшукати шляхи вирішення певної проблеми, а й поспілкуватися з людьми зі схожим досвідом. В листі від 11.12.2023 року № 179 Центру надання соціальних послуг Вишневої міської ради Бучанського району Київської області зазначається, що ОСОБА_1 разом з чоловіком лише один раз відвідали консультацію психолога Центру надання соціальних послуг Вишневої міської ради. Від соціального супроводу батьки відмовилися.

Фахівцем Центру надання соціальних послуг Вишневої міської ради Бучанського району Київської області 29.06.2023 року був складений висновок оцінки потреб сім`ї, в якому зазначено, що за результатами оцінювання потреб з`ясовано, що в сім`ї ОСОБА_1 наявні ознаки складних життєвих обставин. Базові потреби дитини задовольняються. Відповідно до акту оцінки потреб зі слів ОСОБА_14 поведінка дитини не відповідає нормам суспільства, дитина не контролює себе, кричить, біжить, не вміє і не може спілкуватися з дорослими і дітьми. Дитина батьків називає «мати» та «тато», в сім`ї почуває себе вільно, неупереджено. Зі слів батьків вони знали про психіатричні відхилення, думали що справляться, що дитина буде «нормальною». Батьки забезпечують базові потреби дитини (їжа, одяг), але не готові любити і піклуватися про неї в подальшому.

Відповідно до витягу з історії розвитку дитини від 18.06.2021 р. та від 14.09.2021 р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при народженні мала ураження головного мозку, поточні патології у вигляді синдрому рухових порушень, потребувала постійного нагляду невролога, педіатра та психіатра.

Згідно висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини від 18.08.2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мала ураження нервової системи не класифіковані і інших рубриках (G 98). Змішані специфічні розлади психологічного розвитку F 83. Помірно білково-енергетична недостатність. Е 44.0 Група здоров`я ІІІ. Щеплена відповідно до віку. Потребувала медико-педагогічної корекції. Інвалідності не мала.

05.01.2023 р. малолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вперше в супроводі законного представника була обстежена лікарем-психіатром Сунцовою Т.П. , яка поставила діагноз: порушення активності уваги; синтетичний недорозвиток мовлення ІІІ ступеня. Лікар рекомендувала відвідувати тренінги з психологом по проробці поведінки та заняття з дефектологом-логопедом.

В консультативному висновку від 06.04.2023 р. дитячого лікаря-психіатра Сунцової Т.П. , лікаря КНП КОР «КОДЛ» зазначається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано дообстеження у психолога, логопеда, обстеження за клінічними показниками в стаціонарі, спеціалізоване заняття після обстеження сурдолога, генетика. ОСОБА_1 було рекомендовано продовжити спостереження і лікування амбулаторно у лікаря психіатра за місцем проживанння, рекомендовано інклюзивну форму спеціалізованого навчання, узгоджену з спеціалістами ІРЦ. Рекомендовано індивідуальну реабілітаційну програму, яка включає поведінкову терапію направлену на едлімітацію протестних форм поведінки; сенсорну інтеграцію, акцент на розвитку наслідування, звуконаслідування, покращення розуміння частин мови; нав`язування комунікацій, тренінг моторних навиків, навиків соціальної компетенції. Розвиток дрібної моторики, зорово-моторної комунікації. Закріплення і автоматизація сенсорних навичок, закріплення набутих та розвиток нових. Корекція програми через 6 місяців. Залучати в процесі трудового навчання за інтересами і мотивацєю розвитку дитини. Діагноз F70.1; 80.8 (значні порушення поведінки, потребує догляду та лікування; порушення психологічного розвитку).

В консультативному висновку від 17.04.2023 року МОЗУ Національна дитяча спеціалізована лікарня «Охмадит» Спеціалізований медико - генетичний центр зазначається, що малолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було проведено МГК - відстежується підвищений поділ стиматизації. Діагноз: клінічно у дитини має місце фетальний алкогольний синдром. Було рекомендовано: надання інвалідності згідно наказу МОЗ України № 454/471./516 від 08.11.2001. Розділ ХХТ пункт 3.24 Q86; спостереження психіатра, невролога.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 завчасно не забезпечила своїй малолітній дитині ОСОБА_4 належного медичного нагляду, який їй був рекомендований спеціалістами КНП Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльськаміська центральна лікарня» при усиновленні дитини та спеціалістами КНП КОР «КОДЛ» в подальшому.

ОСОБА_1 лише заключила декларацію № 0001-758К-1КА0 від 23.11.2021 р. з Горяєвою О.С. лікарем - педіатром АЗПСМ №1 Комунального некомерційного підприємства «Вишнівська міська лікарня» Бучанського району Київської області про надання первинної медичної допомоги.

Відповідно до рекомендацій спеціалістів ОСОБА_4 потребувала на постійній основі роботи з психіатром та неврологом. Як вдалося встановити за час проживання дитини в родині, з моменту усиновлення до першого візиту до психіатра пройшло півтора року.

Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином батьківських обов`язків, зокрема не забезпечила малолітню дитину ОСОБА_4 необхідним медичним доглядом, лікування дитини, що негативно вплинуло на її стан здоров`я та фізичний розвиток як складову виховання.

Працівником Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради та членам Комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Вишневої міської ради ОСОБА_1 неодноразово наголошувала, що вона не має теплих батьківських почуттів до малолітньої дитини.

Під час перебування малолітньої дитини з матір`ю, Службі у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради дитина повідомила, що мама б`є її «по попі». Мати неодноразово говорила дитині, що вона повернеться до закладу.

Наказом начальника Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 17 липня 2023 року № 220 малолітню дитину було поставлено на облік, як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах.

Рішенням Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 27.07.2023 року № 55/10 малолітню дитину ОСОБА_4 тимчасово було влаштовано до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Крижанівського, будинок 6, терміном на 6 місяців.

ОСОБА_1 , залишаючись матір`ю ОСОБА_4 , відмовилася від неї, чим завдала дитині психологічної травми. ОСОБА_1 подала позовну заяву до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про скасування усиновлення, відповідач комунальне некомерційне підприємство «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Ізмаїльської міської ради» та Саф`янівська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимого щодо предмету спору: орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області та Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування усиновлення.

До усиновлення дитина перебувала на первинному обліку в службі у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області. Перебуваючи в комунальному некомерційному підприємстві «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Ізмаїльської обласної ради» з народження була навчена усім необхідним навичкам самообслуговування, гігієни, поведінки за столом. Жодних зауважень до дитини не було, з боку дитини проявів агресії не було. Працівники закладу пам`ятають її як добру, веселу та світлу дитину, тому були дуже здивовані такою ситуацією, що склалася у її житті. Дитина була здорова, ніякого складного перебігу хвороб не було. Згідно витягу з історії розвитку ОСОБА_25 станом на 21.09.2021 р. дитина активна, увага постійна, фізичний розвиток задовільний, шкіра чиста блідо-рожева. Щодо діагнозу затримка психічного розвитку - то такий діагноз мають всі без виключення вихованці дитячого будинку. Під час перебування дитини у дитячому будинку їй був поставлений діагноз: розлади психологічного розвитку, але динаміка була досить позитивна, отже при належному вихованні та приділенні більшої уваги до розвитку з боку батьків, вона мала би догнати у розвитку своїх однолітків.

ОСОБА_1 була завчасно ознайомлена з анкетою дитини та повідомлена про стан її здоров`я. В медичному висновку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначалося пошкодження головного мозку, інші ураження нервової системи не класифіковані і інших рубриках (G 98). Змішані специфічні розлади психологічного розвитку F83. Помірно білково-енергетична недостатність. Е 44.0 Група здоров`я ІІІ.. Щеплена відповідно до віку. Потребує медико-редагогічної корекції. Адміністрація закладу, роз`яснила ОСОБА_1 усі особливості розвитку дитини та надала роз`яснення щодо її діагнозів. Також звернули увагусуду на те, що кандидат в усиновлювачі має право провести незалежне медичне обстеження дитині, яку бажає усиновити.

Зі слів працівників закладу «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» дитина при потраплянні до закладу погано спала, страждала, плакала, сумувала, була замкнута. Під час розмов розповідала, що її не любили в сім`ї, кричали, часто залишали у бабусі. В сім`ї постійно були сварки саме через неї, її сварили за те, що вона була неслухняна. Вона не бажає повертатися до цих батьків, але мріє , щоб їй знайшли нових батьків. Працівникам закладу знадобилися місяці для стабілізації емоційного стану дитини. Повернення дитини в спеціалізований заклад став для неї великою трагедією. У висновку КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначається, що зовнішній вигляд дитини відповідає віку. Соціально-побутові навички і навички самообслуговування сформовані добре. Активна, часто сама виявляє ініціативу у спілкуванні як з однолітками, так і з дорослими. Володіє побутовим словниковим запасом, користується як простими фразами, так і складним. Дрібна та загальна моторика достатньо розвинені. Відповідно до висновку про стан здоров`я фізичний і розумовий розвиток дитини, виданого адміністрацією КНБ КОР КОДЛ № 2 міста Біла Церква станом на 24.01.2024 року малолітній дитині ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлені наступні діагнози: R62.8 затримка психо-емоційного розвитку, I 35.2 гіпертонія аденоїдів ІІ степені, М 02.4 Птоз легкого ступеня обох повік, F 90.0 порушення активної уваги, F 80.8 та F83.0 Розлади психологічного та мовленевого розвитку Адміністрація КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» від 11.12.2023 р. № 584 повідомила, що малолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на повному державному утриманні. Станом на 11.12.2023 р. ОСОБА_1 , жодного разу не відвідувала свою дитину, не цікавилася її життям та станом здоров`я, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.

Орган опіки та піклування Вишневої міської ради Бучанського району Київської області вважає, що саме поведінка матері та батька, їх небажання приймати усиновлену дитину як рідну, їх спосіб виховання через сварки та крик на дитину і призвели до того, що з малолітньою дитиною ОСОБА_4 не склалися сімейні стосунки, отже ситуація, що склалася, виникла саме з вини усиновлювача, а не дитини. Дані методи виховання привели до погіршення поведінки дитини, «агресія породжує агресію». Зміна поведінки дитини в негативну сторону була спричинена матір`ю. Жорстоке поводження, неодноразовий прояв агресії з боку матері призвело до психологічної травми дитини. Між матір`ю та дитиною не був встановлений психологічний та емоційний контакт, який мати і не намагалася налагодити.

На думку позивача вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_1 не виконує батьківські обов`язки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Не спілкується з дитиною, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов отримання нею освіти на протязі тривалого часу. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування матір`ю своїх обов`язків.

У зв`язку з вказаними обставинами позивач звернувся до суду із заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року позовну заяву Виконавчого комітету Вишневої міської ради Київської області в особі Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2024 р. до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою.

Зазначає, що суд першої інстанції зобов`язаний був зупитнити провадження у даній справі, оскільки вона подала позов про скасування усиновлення і до вирішення цього позову суд не міг вирішувати питання про позбавлення її батьтківських прав.

Зауважує, що викладені судом у оскаржуваному рішенні обставини справи, є наслідком досліджених не в повному обсязі доказів.

Тягар доказування в цивільному процесі означає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова КЦС ВС від 13.03.2024 № 725/3821/23 (61- 15366св23).

04.08.2021 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі № 946/5766/21 оголошено ОСОБА_1 усиновлювачем дитини ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06.09.2021 року рішення набрало законної сили.

13.11.2021 року Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано повторно свідоцтво про народження ОСОБА_4 .

Як визнано сторонами, подружжя разом з ОСОБА_19 проживало у однокімнатній квартирі власником якої є чоловік ОСОБА_20 .

Разом з цим, задля більш комфортного життя, подружжя активно перебудовувало дачний будинок, який планували закінчити та перевести у жилий в 2022 році.

Тобто, ОСОБА_1 мала законодавчо визначеного часу до 13.02.2022 року включно для декларування та реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_25 в однокімнатній квартирі, проте мала намір декларувати місце проживання дитини саме у дачному будинку після переведення такого у жилий будинок.

Зауважує, що 24.02.2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення рф в Україну та військова окупація, місто Київ не було окуповано, але зазнало інтенсивних бомбардувань. Проте було окуповано багато населених пунктів поблизу північних і західних частин Київської області.

25.02.2022 року ОСОБА_3 вступив до лав Збройних Сил України.

26.02.2022 року російські війська захопили Гостомель, Бородянку, Ворзель і Бучу та частину району, поблизу якого в м. Вишневе Бучанського району мешкала ОСОБА_1 з дитиною.

Зазначає, що 10.10.2021 року ОСОБА_1 дійсно зробила допис, в якому стверджувала про відсутність гену алкоголізму та наркоманії, оскільки це є вибором людини, однак вказаний пост не містить жодного посилання на: «про те, що її в Будинку дитини попереджали про встановлення дитині діагнозу розумова відсталість в п`ять років, бо раніше не ставлять. Також скаржилася на спеціалістів закладу які здійснювали супровід та лікування ОСОБА_21 » (витяг публікації від 17.11.2021 року додається).

Належних та допустимих доказів, щоб підтверджували твердження про те, що ОСОБА_1 попереджали в Будинку дитини про наявність психічних захворювань матеріали справи не містять.

Основним показником для родини було відсутність у дитини психічного захворювання.

З діагнозу вбачалося наявність у дитини психологічних проблем пов`язаних з педагогічною запущеністю, що визнано і самими позивачами: «Вона з чоловіком бачили ОСОБА_26 лише на території закладу. Про те, що означають поставлені на момент усиновлення діагнози («Змішані специфічні розлади психологічного розвитку (F83)», «Інші ураження нервової системи, не класифіковані в інших рубриках (G 98) та інші захворювання на фоні вживання матір`ю алкоголю), вона дізнавалася у мережі Інтернет. Після усиновлення вони звернулися до педіатра за місцем проживання, яка сказала, що стан здоров`я дитини нормальний.»

Усиновлена дитина ОСОБА_22 з народження мала певний перелік встановлених лікарями-вузькими спеціалістами діагнозів. Так, відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 18.10.2017 року (при народженні), у ОСОБА_25 - ураження головного мозку неуточненої етіології G 93.9, дакріоцистит у новонародженого Р.39.1. У висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 17.09.2018 року (у віці одного року) - ураження головного мозку неуточненої етіології G 93.9, помірна білково-енергетична недостатність Е 44.0, група здоров`я ІІІ, щеплена відповідно віку, потребує медико- педагогічної корекції. У висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 08.10.2019 року(у віці двох років) - ураження головного мозку неуточненої етіології G 93.9, помірна білково-енергетична недостатність Е 44.0, група здоров`я ІІІ, щеплена відповідно віку, потребує медико-педагогічної корекції. У трирічному віці ОСОБА_26 оглянув психіатр та їй було встановлено діагноз, про свідчить висновок про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 18.08.2020 року.

Наголошує на тому, що на момент усиновлення, в тому числі і до суду, перераховані вище медичні висновки не надавалися.

Відповідно перераховані вище діагнози були приховані не лише від потенційних усиновлювачів, а й від суду, підтвердженням чого є матеріали справи № 946/5766/21 про усиновлення та чинне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області № 946/5766/21 від 04.08.2021.

Враховуючи докази, що не потребують доведення через визнання сторонами та набрання рішенням чинності, вважає достовірно встановленими обставини щодо неповідомлення потенційного усиновлювача про наявність у дитини психічних розладів.

При цьому, звертає увагу, що діагноз F83 , на якому так акцентують увагу суду позивачі, звинувачуючи відповідачку у байдужості та усуненні від виховання, у дівчинки не встановлений.

Тобто в період з вересня 2021 року і аж до початку 2023 року родина сприймала поведінку ОСОБА_19 як адаптаційний період, про що ОСОБА_1 вказувала у своєму дописі: «скільки дитина перебуває у дитячому закладі, стільки років відбувається період адаптації. У нас це 4 роки.».

І саме неадекватна агресивна поведінка дитини стала причиною активного звернення ОСОБА_1 до лікарів для встановлення правильного діагнозу та призначення вірного лікування, що стало б запорокую нормального життя.

Отже, звертає увагу апеляційнього суду на ту обставину, що ОСОБА_1 була хорошою матірю для усиновленої дитини, тобто сприяла вирішенню та покращенню стану здоров`я дитини, про які вона зазначала, а зверненню до суду спонукало встановлення дитині діагнозу, який потенційні усиновлювачі категорично заперечували будучи кандидатами - психічне захворювання.

Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Київської області в особі Служби у справах дітей, через представника Смаляну А.В. подано до суду ваідзив на апеляційну скаргу.

Комітет зазначає, що як зазначено апелянтом у апеляційній скарзі, судом першої інстанції порушено норми ст. ст. 251, 258, 259 ЦПК України, оскільки суд, розглядаючи клопотання представника відповідачки про зупинення провадження у справі, не виніс окремої ухвали з цього питання.

Зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Натомість апелянт жодним чином не обґрунтовує, яким чином порушення судом норм ст. ст. 251, 258, 259 ЦПК України, якщо таке мало місце, вплинуло на правильність вирішення справи.

Окрім того, текст апеляційної скарги містить виклад обставин, які не наводилися апелянтом чи її представником в суді першої інстанції, не досліджувалися та не з`ясовувалися в суді першої інстанції та не були підставою для задоволення позову.

А тому, на думку позивача, такі доводи апелянта виходять за межі перегляду справи апеляційним судом, які визначені ст. 397 ЦПК України.

Окрім того звертає увагу апеляційного счуду на ту обставину, що у відзиві на позовну заяву представник відповідачки на заперечувала проти наведених позивачем обставин щодо ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Заперечення відповідача, які наведені у відзиві на позовну заяву зводяться фактично до однієї підстави - позивачка заявляє, що вона не знала і не могла знати про наявність в усиновлюваної дитини психічної хвороби.

Однак факт наявності психічного захворювання встановлено у рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.08.2021 у справі №946/5766/21, яким розглядалася заява ОСОБА_1 про усиновлення. Зокрема, в рішення зазначено, що ОСОБА_1 зі станом здоров`я дитини, як фізичним, так і психічним ознайомлена та знає про наявність у дитини уражень нервової системи та розладів психічного розвитку.

Це рішення суду ОСОБА_1 не оскаржувала, що свідчить про її обізнаність про стан психічного здоров`я дитини.

Також зауважує, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2025р. у справі №369/10578/23 за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» та служби у справах дітей Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області, комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ОСОБА_3 , про скасування усиновлення, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (на час розгляду даної справи рішення не набрало законної сили; копія рішення наявна в матеріалах справи).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з викладених у ній підстав.

Представники Виконавчого комітету Вишневої міської ради Київської області - Ганенко Р.А., Даниленко О.П. , Дорогань Л.М. проти доводів апеляційної скарги відповідачки заперечили, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2025 просили залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Треті особи Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», ОСОБА_3 у судове засідання суду апеляційної інстанції про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог закону, своїх представників для участі у розгляді справи не забезпечили. Враховуючи те, що треті особи повідомлялися про розгляд справи апеляційним судом, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності третіх осіб.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , представників Виконавчого комітету Вишневої міської ради Київської області - Ганенко Р.А., Даниленко О.П., Дорогань Л.М., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дитини, у зв`язку з невиконанням нею своїх батьківських обов`язків.

Судом зауважено, що позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між нею та її донькою та підтвердить відсутність фактичного духовного зв`язку між матір`ю та дитиною.

Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси малолітньої ОСОБА_4 , а також те, що відповідач фактично не виконувала свої батьківські обов`язки тривалий час, суд приходить до висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 служба у справах дітей та сімї Виконавчого коміетету Вишневої міської ради Київської області, посилається, зокрема на тк, що що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При цьому Верховний Суд зазначає, що за положенням частини шостої статі 19 Сімейний кодекс Українисуд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 Сімейного кодексу України є усталеною.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 232 Сімейного кодексу України встановлено правові наслідки усиновлення. Зокрема, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена та усиновлювачем. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Статтею 238 Сімейного кодексу України передбачено випадки, коли усиновлення може бути скасоване за рішенням суду: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Згідно ч.4 ст.238 Сімейного кодексу України усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду.

Статтею 239 Сімейного кодексу України передбачено правові наслідки скасування усиновлення. Так, частиною першою вказаної статті передбачено, що у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами.

Станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції усиновлення ОСОБА_1 ОСОБА_27 скасовано не було.

Згідно статті 242 Сімейного кодексу України якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених устатті 164 цього Кодексу. У разі позбавлення усиновлювача батьківських прав настають наслідки, встановлені статтею 166 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 166 Сімейного кодексу України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 стала матір`ю усиновленої дитини внаслідок особистого волевиявлення на батьківство. Вона перебувала на обліку громадян України, які постійно проживають на території України і бажають усиновити дитину, в службі у справах дітей Бучанської районної державної адміністрації Київської області. Даною службою під час приймання документів ОСОБА_1 роз`яснено порядок та умови усиновлення, права і обов`язки кандидатів в усиновлювачі, правові наслідки усиновлення, порядок здійснення нагляду за умовами проживання і виховання усиновленої дитини, про що був складений акт за відповідною формою.

Відповідно до витягу з історії розвитку дитини від 18.06.2021 р. та від 14.09. 2021 р. ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , при народженні мала ураження головного мозку, поточні патології у вигляді синдрому рухових порушень, потребувала постійного нагляду невролога, педіатра та психіатра. Згідно наданих документів ОСОБА_1 почала відвідувати профільних лікарів через рік і два місяці після усиновлення. Відповідно до рекомендацій спеціалістів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребувала на постійній основі роботи з психіатром та неврологом. Зважаючи на вищезазначене, ОСОБА_1 завчасно не забезпечила своїй малолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належного медичного нагляду, які їй були рекомендовані спеціалістами КНП Ізмаїльської міської ради Ізмалільського району Одеської області «Ізмаїльська міська центральна лікарня» при усиновленні дитини та в подальшому спеціалістів КНП КОР «КОДЛ». ОСОБА_1 лише заключила декларацію № 0001-758К-1КА0 від 23.11.2021 р. з Горяєвою О.С. лікарем - педіатром АЗПСМ №1 Комунального некомерційного підприємства «Вишнівська міська лікарня» Бучанського району Київської області про надання первинної медичної допомоги.

Отже, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином батьківських обов`язків, зокрема не забезпечила малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , необхідним медичним доглядом, лікування дитини, що негативно вплинуло на її стан здоров`я та фізичний розвиток дитини як складову виховання.

14.06.2023 р. ОСОБА_1 звернулася з заявою до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, в якій просила скасувати усиновлення так як дитина страждає «недоумством» і іншими невиліковними хворобами. Додатково зазначила, що в неї не має можливості виховувати дитину, так як вона потребує постійного нагляду, а в неї не має можливості бути весь час з нею вдома і приділяти їй час.

13.07.2023 р. ОСОБА_1 звернулася з заявою до Вишневого міського голови про влаштування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» в зв`язку з подачею нею заяви до суду про скасування усиновлення так як після усиновлення виявилися обставини, які унеможливлюють виконання нею батьківських обов`язків, а саме виявились діагнози, яких не було при усиновленні та вона не відчуває батьківських почуттів до цієї дитини.

Згідно листів в.о. головного лікаря КЗ КОР «Спеціалізованого Обласного будинку дитини м. Біла Церква» № 548 від 11.12.2023 та № 54 від 01.2024 ОСОБА_1 з моменту перебування дитини в дитячому закладі, мати ОСОБА_1 жодного разу не відвідувала свою дитину, не телефонувала, не цікавилася її житям та станом здоровя, не приймала участі у вихованні та утриманні дитини. ОСОБА_4 перебуває на повному державному утриманні з 20.07.2023. (т. 1 а.с. 63, 64). В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила зазначену обставину, мотивуючи це тим, що їй тяжко бачитись з ОСОБА_27 і дитину травмувати вона не бажає.

Отже, зазначене може розцінюватися як ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення ОСОБА_1 до своїх батьківських обов`язків та відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Службою у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області було надано висновок від 14.02.2024 р. № 3/02-469 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначено комісією у висновку, ОСОБА_1 донесла до відома комісії, що намагалася більше року полюбити дівчинку, звикнути до неї, зрозуміти її, якось її відчути, зазначила, що свого біологічного сина відчуває, а цю дитину не відчуває. Хотіла зробити добру справу, виростити прийомну дитину, щоб вона могла жити нормально в суспільстві.

Члени комісії наголосили, що не вбачають можливості скасування усиновлення, а більше схиляються до позбавлення її батьківських прав. На що ОСОБА_1 в агресивній формі повідомила, що звільниться з роботи, але «на цю дитину» сплачувати аліменти не буде.

ОСОБА_1 була завчасно ознайомлена з анкетою дитини та повідомлена про її стан здоров`я.

Окрім того, кандидат в усиновлювачі має право провести незалежне медичне обстеження дитини, яку бажає усиновити, але ОСОБА_1 цього не зробила, достовірно знаючи що у дитини є проблеми зі станом здоров'я.

Крім того судом також встановлено, що ОСОБА_1 ініційовано питання щодо скасування усиновлення в судовому порядку, за результатами якого рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2025 року позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» та Служби у справах дітей Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області, Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м.Біла Церква», Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та ОСОБА_3 , про скасування усиновлення, залишено без задоволення.

14.05.2025 ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сєргєєва В.О., на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2025 року. Станом на 28.01.2026 судове рішення судом апеляційної інстанціїпо даній справі не ухвалено.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що суд першої інстанції не врахував факту наявності процедури скасування усиновлення та відповідно не зупинив провадження у справі, оскільки зупинення провадження у справі з цих підстав є правом, а не обов`язком суду. Крім того, у випадку скасування судом усиновлення, ОСОБА_1 матиме можливість у встановленому законом порядку захищати свої права.

Апеляційний суд відхиляє також доводи апелянта щодо не врахування судом першої інстанції факту необізнаності ОСОБА_1 із станом здоров`я всиновленої дитини, оскільки даним обставинам необхідно надавати оцінку саме у справі про скасування усиновлення, окрім того згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.08.2021 у справі № 946/5766/21, яким розглядалася заява ОСОБА_1 про усиновлення, судом встановлено, що ОСОБА_1 зі станом здоров`я дитини, як фізичним, так і психічним ознайомлена та знає, що остання має: інші ураження нервової системи не класифіковані в інших рубриках (G98); змішані специфічні розлади психологічного розвитку (F83); помірна білково-енергетична недостатність (Е44.0); група здоров`я ІІІ; щеплена відповідно до віку; потребує медико-педагогічної корекції.

Колегія суддів заертає увагу на ту обставину, що висловлюючи свою незгоду щодо позбавлення батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , у відповідачки не змінилося її ставлення щодо дитини, вона не намагається налагодити зв`язок із нею, не відвідує КЗ КОР «Спеціалізованого Обласного будинку дитини м. Біла Церква» та не приймає участі у її вихованні, що є свідченням невиконання відповідачкою батьківських обов`язків.

Щодо незгоди із стягненням аліментів, ОСОБА_1 ніяких доводів у апеляційній скарзі не наводить, хоча просить суд скасувати рішення суду у повному обсязі.

Отже, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки встановлює, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 06 лютого 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна