справа № 381/5044/24
провадження № 22-ц/824/1312/2026
головуючий у суді І інстанції Скрипник О.Г.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: просила встановити факт народження дитини, ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Бєлгород, Бєлгородської області, російської федерації, матір`ю дитини зазначити - ОСОБА_1 , батьком дитини - ОСОБА_3 .

В обгрунтування заяви зазначала, що вона та батько дитини - ОСОБА_3 є громадянами України.

29 жовтня 2022 року згідно виписаного епікризу ОБС з перитинального центру ОГБУЗ «БОКБ Святителя Іосафа» у заявника, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син, ОСОБА_2 , у місті Бєлгород російська федерація, де 08 листопада 2022 року було здійснено запис про народження № 9.

05 червня 2023 року Управлінням ЗАГС адміністрації міста Бєлгород Бєлгородської області видано свідоцтво про народження російського зразка ОСОБА_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт народження ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Бєлгород , Бєлгородської області, російської федерації, матір`ю дитини зазначити - ОСОБА_1 , батьком дитини зазначити - ОСОБА_3 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 травня 2025 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2025 року, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт народження ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Бєлгород, Бєлгородської області, російської федерації.

- Матір`ю дитини зазначити - ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: місто Слов`янськ Донецької області, паспорт НОМЕР_1 , виданий Слов`янським МВ ГУ МВС України в Донецькій області 06.04.2012 року, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

- Батьком дитини записати: ОСОБА_3 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: смт. Билбасівка, Слов`янського району, Донецької області, паспорт НОМЕР_3 , виданий Слов`янським МВ ГУ МВС України в Донецькій області 07 вересня 2016 року, місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Клімова Л. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що до участі у судовому процесі у якості зацікавленої особи Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не залучався. Заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, до Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) через підсистему «Електронний суд» не надходила.

Вважає, що державна реєстрація народження ОСОБА_2 проведена компетентним та законним органом російської федерації у спосіб, передбачений відповідним законодавством, і заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не може розглядатись судом першої інстанції в порядку статті 317 Цивільного процесуального кодексу України.

Також вказує, що заявником не обґрунтовано підставу звернення до суду з заявою про встановлення факту народження, яка настала не на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, а на території іноземної держави.

Наголошує, що суд не може підміняти державний орган, приймаючи рішення, та вирішувати питання, які належать до компетенції іншого суб`єкта владних повноважень.

4 вересня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Левади Є.Л., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що оскільки чинним законодавством не врегульовано правову ситуацію реєстрації народження громадянина України на території держави агресора, Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23 зазначав про доцільність застосування до даних відносин 317 ЦПК України за аналогією.

У судове засідання учасники справи не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну та поштову адреси, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції та рекомендованим повідомленням.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2022 року згідно виписаного епікризу ОБС з перитинального центру ОГБУЗ «БОКБ Святителя Іосафа» у заявника, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син, ОСОБА_2 , у місті Бєлгород російська федерація, де 08 листопада 2022 року було здійснено запис про народження № 9.

05 червня 2023 року Управлінням ЗАГС адміністрації міста Бєлгород Бєлгородської області видано свідоцтво про народження російського зразка ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Бєлгород, Бєлгородської області, російської федерації, матір`ю дитини зазначити - ОСОБА_1 , батьком дитини - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вказувала, що вона не має ні оригіналу, ні дублікату свідоцтва про народження дитини.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки батьки дитини, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є громадянами України та проживають у АДРЕСА_3 , як внутрішньо-переміщені особи, тому малолітній ОСОБА_2 має право на набуття громадянства України за народженням відповідно до статті 7 Закону № 2235-ІІІ, проте внаслідок збройної агресії рф проти України та з урахуванням розриву дипломатичних відносин України з рф батьки позбавлені можливості зареєструвати народження сина в органі державної реєстрації актів цивільного стану України.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).

Ця норма кореспондує зі статтею 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

У частинах першій та другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 3, 4 статті 49 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 144 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 13 Закону України від 1 липня

2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини

у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (далі - Конвенція 1993 року), укладеної Державами-членами Співдружності Незалежних Держав (зокрема, Україною і Російською Федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого дію Конвенції зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь.

Це означає, що дія Конвенції 1993 року, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих і посвідчених у Російській Федерації та Республіці Білорусь, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Разом з тим, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 5 жовтня 1961 року в місті Гаазі (далі - Конвенція 1961 року). Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з Російською Федерацією та Республікою Білорусь.

Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого

2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, станом на день розгляду справи судом першої інстанції свідоцтво про народження, видане на території Російської Федерації, не потребує будь-якої легалізації.

Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 листопада 2023 року у справі № 202/4449/22 (провадження № 61-4479св23), від 5 серпня 2024 року у справі № 643/8133/23 (провадження № 61-11539св24) та від 4 серпня 2025 року у справі № 757/27745/24-ц (провадження № 2461св25), від 10 вересня 2025 року у справі № 361/2105/24 (провадження № 61-13610св24).

У справі, що переглядається, апеляційний суд встановив, що факт народження сина заявника у м. Бєлгород, Бєлгородської області, російської федераціїзафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділом ЗАГС адміністрації м. Бєлгород, Бєлгородської області Російської Федерації складено актовий запис про народження ОСОБА_2 № НОМЕР_5 від 8 листопада 2022 року та видано відповідне свідоцтво НОМЕР_6 , копію якого заявник долучила до заяви про встановлення факту.

Встановивши, що свідоцтво про народження ОСОБА_2 видане відповідно до законодавства іноземної держави, на території якої народився син заявника, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для встановлення факту народження.

Колегія суддів відхиляє доводи заявниці про врахування

судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31 січня 2024 року

у справі № 643/1873/23 (провадження № 61-9113св23), оскільки у вказаній справі Верховний Суд зазначив про помилковість висновків судів про відмову у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту народження дитини на території іноземної держави з огляду на те, що невизначеність норм процесуального закону не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження. У справі № 643/1873/23 Верховний Суд не викладав висновків по суті вирішення відповідної заяви,а у справі, яка переглядається, суд вирішив заяву по суті.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги, Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) сплатив судовий збір у встановленому розмірі 762,72 грн. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, тому судовий збір, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 у розмірі 762,72 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді у розмірі 762 (сімсот шістдесят дві) грн 72 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 3 березня 2026 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба