УХВАЛА

05 березня 2026 року

м. Київ

справа № 379/969/25

провадження № 61-2676ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Ківшовата Агро», у якому просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Ківшовата Агро» від 30 квітня 2025 року №40/к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити її на посаді бухгалтера зерноочисного комплексу відділу бухгалтерського обліку та звітності ТОВ «Ківшовата Агро»; стягнути з ТОВ «Ківшовата Агро» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2025 року по день прийняття судового рішення з розрахунку 1 632,52 грн за кожен робочий день вимушеного прогулу з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на посаді бухгалтера зерноочисного комплексу відділу бухгалтерського обліку та звітності ТОВ «Ківшовата Агро»; стягнути з ТОВ «Ківшовата Агро» на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ «Ківшовата Агро» від 30 квітня 2025 року № 40/к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера зерноочисного комплексу відділу бухгалтерського обліку та звітності ТОВ «Ківшовата Агро» з 01 травня 2025 року.

Стягнуто з ТОВ «Ківшовата Агро» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2025 року по день прийняття судового рішення 25 вересня 2025 року в розмірі 158 544,2 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «Ківшовата Агро» залишено без задоволення. Рішення Таращанського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року залишено без змін.

02 березня 2026 року ТОВ «Ківшовата Агро» через підсистему «Електронний суд» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2026 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

ТОВ «Ківшовата Агро» порушено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскільки повний текст постанови Київського апеляційного суду від 26 січня 2026 року складено 02 лютого 2026 року, то останнім днем строку на касаційне оскарження судового рішення з дня складення повного судового рішення

є 04 березня 2026 року.

За викладених обставин, касаційна скаргаТОВ «Ківшовата Агро» подана у передбачений законом строк, а тому відсутня процесуальна необхідність у вирішенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції, підкресливши, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення ЄСПЛ у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії»).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, де державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, до предмету доказування входить питання щодо змісту трудових обов`язків позивача та встановлення факту вчинення/невчинення нею дій, які підривають довіру роботодавця.

Зазначена справа може бути віднесена до категорії справ незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04 червня 2025 року зазначив, що згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, справи незначної складності, визнані судом малозначними, підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 274 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, судові рішення у цій справі незначної складності не підлягають касаційному оскарженню.

Касаційна скарга не містить прямих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Колегія суддів враховує мотиви оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції і доводи касаційної скарги та вважає, що з огляду на встановлення судами усіх обставин справи та надання обґрунтованої правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, незгода відповідача з ухваленим у цій справі судовим рішенням не свідчить про те, що така справа має виняткове значення для учасника справи, становить суспільний інтерес або має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами попередніх інстанцій.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності підлягають касаційному оскарженню, не встановлено Верховним Судом.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «Ківшовата Агро» подалокасаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, не обґрунтувало наявності виключних обставин, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною другою статті 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович