Житомирський апеляційний суд
Категорія 47 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/10007/24 за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про скасування заходів забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі ОСОБА_1 , треті особі: орган опіки та піклування Житомирської міської ради, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Слівінська О.Б., про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Шкирі В.М.

встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації.

26 лютого 2025 року представник ОСОБА_4 адвокат Вірьовкін О.І. подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 , до вирішення судової справи № 296/10007/24 по суті.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Вірьовкіна Олександра Ігоровича про забезпечення позову у цивільній справі №296/10007/24 - задоволено.Накладено арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , та заборонено її відчуження.

28.08.2025 представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Звоненко О.О. подано заяву про скасування заходів забезпечення позову - арешту на нерухоме майно: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Заява мотивована тим, що не можна стягнути один і той же борг з однієї й тієї ж особи двічі, оскільки суд вже стягнув з ОСОБА_5 борг за розпискою в справі №296/3771/22.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі ОСОБА_1 , треті особі: орган опіки та піклування Житомирської міської ради, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Слівінська О.Б., про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його заяву про скасування заходів забезпечення позову, знявши арешт з квартири АДРЕСА_3 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2025 року було задоволено забезпечення позову у вказаній справі, а саме: накладено арешт на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши її відчуження.

Звертає увагу, що ключовим аргументом ОСОБА_4 у цій справі є укладення 13 листопада 2019 року договору позики, за яким ОСОБА_5 начебто отримала кошти у сумі 22 006 доларів США, які надалі не повернула позивачу. За твердженням позивача саме цим договором обумовлено його право на спірну квартиру, яка начебто була передана йому у заставу, оскільки в договорі міститься посилання на довіреність від 13 листопада 2019 року №7516.

Вказує, що у позовній заяві міститься посилання на розгляд іншої справи за його позовом безпосередньо до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за указаним договором позики. Разом з тим, вказана справа №296/3771/22 розглянута Корольовським районним судом м. Житомира і у ній прийнято рішення про стягнення боргу, проте не за договором позики від 13 листопада 2019 року за розпискою, яка жодних застав не передбачала. Однак, оригінал договору позики від 13 листопада 2019 року так і не був наданий суду.

Зазначає, що саме з підстав відсутності договору позики від 13 листопада 2019 року, суд у справі №296/3771/22 відмовив у стягненні відсотків, на яких наполягав позивач. Отже указаного договору, на підставі якого ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги не існує, а отже, на його думку, і не існує застави на квартиру, договір дарування якої він намагається визнати недійсним.

Додає, що також не можна стягнути один і той самий борг з однієї й тієї ж особи двічі, так як Корольовським районним судом м. Житомира по справі №296/3771/22 вже прийнято рішення про стягнення боргу.

Вказує, що у справі №461/12019/15-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визнав, що одночасне стягнення боргу з боржника та звернення стягнення на предмет застави є неможливим, оскільки це призводить до фактичного подвоєння суми заборгованості на користь кредитора.

Вважає, що заява про забезпечення позову не є обґрунтованою, а позивач, на думку скаржника, вдається до маніпуляцій та вводить суд в оману.

Звертає увагу, що позивач у справі не довів, що договір дарування на неповнолітніх дітей унеможливив виконання зобов`язань, бо на сьогодні відповідач виконує свої зобов`язання у повному обсязі. Дана квартира є єдиним житлом двох неповнолітніх дітей і докази знаходяться у матеріалах справи, бо діти постійно проживають у даній квартирі та навчаються у школі, що знаходиться поруч з будинком.

Додає, що посилання місцевого суду на те, що позивачем не ставиться питання подвійного стягнення боргу, але він намагається визнати недійсним договір дарування говорить про упередженість розгляду даної справи.

Звертає увагу, якщо позивачу сплачується борг в сумі 22 006 доларів США, а позивач при цьому хоче забрати ще й квартиру, бо рішення Корольовського районного суду м. Житомира про стягнення заборгованості було ухвалено 20.11.2024, при цьому дане рішення не було подано на примусове виконання і позивач зловживаючи своїми правами 29.10.2025 подав даний позов по визнання договору недійсним.

Зазначає, що ключовим аргументом ОСОБА_4 у цій справі є укладення 13 листопада 2019 року договору позики, за яким ОСОБА_5 начебто отримала кошти у сумі 22 006 доларів США, які надалі не повернула позивачу. За твердженням позивача саме за цим договором обумовлено його право на спірну квартиру, яка начебто була передана йому у заставу, оскільки в договорі міститься посилання на довіреність від 13 листопада 2019 року №7516. Також у позовній заяві міститься посилання на розгляді іншої справи за його позовом безпосередньо до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за указаним договором позики.

Разом з тим справа №296/3771/22 (провадження 2/296/450/24) наразі розглянута Корольовським районним судом м. Житомира і у ній прийнято рішення про стягнення боргу, проте не за договором позики від 13 листопада 2019 року (оригінал якого суду так і не був наданий), а за розпискою, яка жодних застав не передбачала.

Вказує, що саме з підстав відсутності договору позики від 13 листопада 2019 року суд у справі №296/3771/22 відмовив у стягненні відсотків, на яких наполягав позивач. Отже, указаного договору, на підставі якого ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги, не існує, а отже не існує і застави на квартиру, договір дарування якої він намагається визнати недійсним.

Звертає увагу, що зі змісту заяви про забезпечення позову встановлено, що остання містить лише посилання позивача на те, що обраний захід забезпечення позову покликаний запобігти спробам утруднити подальше реальне виконання судового рішення у разі задоволення немайнових вимог, що є предметом позову по справі, при цьому не наведено жодних обґрунтованих підстав, які б свідчили, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробили неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Вважає, що відсутність існування оригіналу договору позики від 13 листопада 2019 року, відсутність будь-яких документів, які підтверджують факт передачі квартири у заставу ОСОБА_4 , на думку скаржника, свідчить про надуманість позову ОСОБА_4 .

Учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та представник відповідача ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Позивач та треті особи в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні поданої заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власників квартири, оскільки такий захід забезпечення не позбавляє права користування майном, а лише обмежує можливість відчуження спірного майна. З огляду на предмет спору, обґрунтування підстав для скасування заходів забезпечення позову, суд не знайшов підстав для задоволення заяви представника відповідача та скасування заходів забезпечення позову у справі №296/10007/24.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Порядок скасування заходів забезпечення позову регулюється ст. 158 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 156, 158 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд може скасувати забезпечення позову у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

З роз`яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Таким чином, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Згідно вимог процесуального закону, клопотання про скасування заходів забезпечення позову має бути вмотивованим.

Суд наділений правом скасувати заходи забезпечення позову лише за умови, коли відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27.0.2025 забезпечено позов у цивільній справі №296/10007/24 шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши її відчуження.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 14.08.2025 ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

28.08.2025 представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Звоненко О.О. подано заяву про скасування заходів забезпечення позову - арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3 .

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на момент вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову у справі № 296/10007/24,Корольовським районним судом м. Житомира 20.11.2024 ухвалено рішення у справі №296/3771/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 22 006 доларів США за договором позики від 13.11.2019. Дане рішення набрало законної сили.

Предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору дарування №386 від 12.07.2022 та скасування рішення про державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 .Так позивач у цій справі має на меті довести суду, що відповідач ОСОБА_5 маючи перед ним борг в сумі 22 006 доларів США подарувала спірну квартиру своїм малолітнім онукам, з єдиною метою уникнути звернення стягнення на неї за боргом. При цьому зазначає, що відповідач ОСОБА_5 , уклавши договір дарування спірної квартири, діяла на шкоду власному кредиторові і відповідно такий правочин повинен бути визнаний недійсним як фраудаторний.

Тому доводи апеляційної скарги, що у справі №296/3771/22 прийнято рішення про стягнення боргу, проте не за договором позики від 13.11.2019, а за розпискою, яка жодних застав не передбачала, а оригінал вказаного договору позики так і не був наданий, що, на його думку, і є підтвердженням того, що на сьогоднішній день відсутні підстави для застосування заходів забезпечення позову, оскільки відсутня будь-яка загроза порушення його прав та інтересів, є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає вірним роз`яснення судом заявнику ОСОБА_1 , що згідно ч. 6 ст. 158 ЦПК України, відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, які обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні у справі докази та проаналізувавши встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2025 року, у зв`язку із чим правомірно відмовив в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у зв`язку з передчасністю таких вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 березня 2026 року.

Головуючий Судді