ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/290/26 Справа № 187/1921/24 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №187/1921/24 за позовом ОСОБА_1 до Петриківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Машошиної Альони Олегівни на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Говорухи В.О., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Машошина А.О. звернулась до Петриківського районного суду з позовом до Петриківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_4 .

На момент смерті він перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Вказує, що після смерті її батька залишилось декілька об`єктів нерухомого майна, на які ОСОБА_4 склав заповіти на її ім`я, а також на ім`я її сина, а саме заповіт від 04 грудня 2019 року (номер у спадковому реєстрі 66404203); заповіт від 10 серпня 2021 року (номер у спадковому реєстрі 68119314), витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 65948655.

Заповіт від 04 грудня 2019 року - виданий на користь дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0404 га, кадастровий номер :1:029:0001, розташованої на території Іванівської сільської ради Дніпровського (раніше Петриківського) району Дніпропетровської області; земельної ділянки площею 0,1212 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:101:0074; земельної ділянки площею 0,5883 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:210:0026.

Щодо інших земельних ділянок, які не зазначені в позовній заяві і не є предметом спору - на користь онука ОСОБА_6 .

Заповіт від 10 серпня 2021 року виданий на користь дочки ОСОБА_1 щодо житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами та прилеглою земельною ділянкою площею 0,0600 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок).

Також до спадкової маси входить земельна ділянка навколо будинку, загальною площею 0,27 га, що складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0800 га кадастровий номер :04:007:0016 та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового, господарських будівель і споруд, площею 0,1900 га кадастровий номер :04:007:0020 - на які є один документ щодо права власності - державний акт на право приватної власності на землю.

Таким чином донька ОСОБА_1 має безумовне право, як спадкоємець 1 черги за законом на, 1/3 вказаних земельних ділянок, які не охоплені заповітами.

Після смерті батька (спадкодавця) від її імені її рідною сестрою ОСОБА_7 (яка діяла на підставі довіреності) було подано до Державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могільної Л.Г. заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право на спадщину за заповітами на зазначене вище нерухоме майно.

Однак, 27 листопада 2023 року Державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могільною Л.Г. прийнято постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії.

Вважає зазначену Постанову незаконною (протиправною), тому просить її скасувати посилаючись на те, що в п.п. 4.21 п.4 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) не зазначено, що саме заявник повинен подати нотаріусу зазначений витяг, більше того, нотаріус має право шляхом безпосереднього доступу до Державного земельного кадастру отримати зазначений витяг самостійно.

При цьому, оскільки вона ще не прийняла спадщину, не отримала свідоцтва про право на спадщину та, відповідно, не переоформила на себе право власності на спадкове майно, то вона не має жодних правових підстав до оформлення за собою права власності на спадкове майно отримувати жодні витяги з Державного земельного кадастру.

Однак, державний нотаріус Могильна Л.Г. не виконала обов`язок по безпосередньому доступу до Державного земельного кадастру та отримання витягу з нього.

Крім того, відповідно до п.п. 4.12 п.4 гл. 10 розділу II Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Вказує, що ні витяги з Державного земельного кадастру, ні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не є документами, що посвідчують право власності на нерухоме майно, то подання зазначених документів заявником для отримання свідоцтва про право на спадщину не вимагається.

Окрім того, що державний нотаріус не послалась на жодні правові норми, які б обґрунтовували її припущення про необхідність поділу зазначеної вище земельної ділянки, вона також не послалась і на жодну правову норму, яка б містила підставу для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю поділу земельної ділянки (у разі, коли такий поділ є обов`язковим, що заперечується позивачем).

Вважає, що державний нотаріус повинна видати позивачу свідоцтво про право власності за заповітом хоча б на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки саме на будинок за цією адресою її батьком оформлено заповіт на її ім`я.

У зв`язку з чим, враховуючи, що 21 листопада 2024 року представником позивача змінено предмет позову, в якій остання просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильної Л.Г. від 27 листопада 2023 року про відмову у вчинення нотаріальної дії у спадковій справі № 75/2023 (щодо спадкування майна померлого ОСОБА_4 ); визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237); визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237); визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:007:9060, площею 0,0600 га; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,1212 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:101:0074; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,5883 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:210:0026; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 земельної ділянки площею 0,1900 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:007:0020; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 земельної ділянки площею 0,0800 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:007:0016.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Петриківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/8 (сім восьмих) земельної ділянки площею 0,1212 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:101:0074, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 169,01 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 169,01 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішення, представник ОСОБА_1 адвокат Машошина А.О. подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції ухвалено за: неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що позивачем долучені до позовної заяви витяги з Державного земельного кадастру стосовно земельних ділянок, які належали померлому спадкодавцю ОСОБА_4 (копії витягів містяться в матеріалах справи ). Крім того, згідно з п.1 глави 7 Порядку, відповідно до статті 46 Закону, нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Однак, державний нотаріус Могильна Л.Г. таким правом не скористалась.

Також Позивач звертає увагу, що відповідно до п.п. 4.19 п.4 гл. 10 розділу ІІ Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Однак, державний нотаріус Могильна Л.Г. зазначених дій не вчинила.

Окрім того, що державний нотаріус Могильна Л.Г. не послалась на жодні правові норми, які б обґрунтовували її припущення про необхідність поділу зазначеної вище Земельної ділянки, вона також не послалась і на жодну правову норму, яка б містила підставу для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю поділу земельної ділянки (у разі, коли такий поділ є обов`язковим, що заперечується позивачем).

При цьому, подані представником позивача 08 грудня 2023 року в додатках до Доповнення до заяви про прийняття спадщини документи є правовстановлюючими документами на земельні ділянки, а подання витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки законодавство України від заявника не вимагає.

Зауважує, що державний нотаріус Петриківської державної нотаріальної контори Могільна Л.Г. не видала позивачу свідоцтво про право власності за заповітом хоча б на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки саме на будинок за цією адресою спадкодавцем (батьком позивача) було оформлено заповіт на ім`я позивача.

Вказує, що суд першої інстанції протиправно не врахував доводи та докази, надані позивачем, що полягає в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильне застосуванням норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні моїх позовних вимог (окрім як визнання права власності на 7/8 частину земельної ділянки з кадастровим номером №:01:101:0074).

Щодо земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5883 га з кадастровим номером :02:210:0026 вказує, що позивач не згодна з висновками суду першої інстанції, оскільки правовстановлювальним документом на земельну ділянку є саме державний акт про право приватної власності на землю, копія якого міститься в матеріалах справи, а не документ про проведення її державної реєстрації. Так, Земельний кодекс України 2001 року визначив, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла станом на 25 грудня 2008 року станом на дату видачі ОСОБА_4 державного акту серія ЯЖ № 918469 від 25 грудня 2008 року про право власності на земельну ділянку), право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. При цьому, і це не заперечується сторонами, такий державний акт у ОСОБА_4 наявний, який відповідає формі, встановленій законодавством, та оформлений уповноваженими особами. При цьому, факт можливого не проведення державної реєстрації не повинен позбавити ОСОБА_1 права успадкувати це майно шляхом визнання права власності на нього.

При цьому, з витягу з ДЗК № НВ-025 від 06 травня 2025 року (розділ «Відомості про право власності/право постійного користування внесені до Поземельної книги, крім відомостей про речові права, що виникли після 1 січня 2013 року) вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:210:0026 є спадкодавець ОСОБА_4 (копія витягу додається).

Вказує, що суд самостійно не витребував ні витяг з ДЗК, ні витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на зазначену земельну ділянку, помилково дійшовши висновку про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:210:0026 не була зареєстрована, тому не належала спадкодавцю. При цьому, сам лише факт не реєстрації цієї земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є підставою для позбавлення спадкоємця права власності на цю земельну ділянку, зважаючи на те, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:210:0026 виникло у позивача 25 грудня 2008 року, тобто, до дати запровадження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з 01 січня 2013 року), і з моменту виникнення у ОСОБА_4 права власності на цю земельну ділянку жодних дій з нею (відчуження, передання в іпотеку, поділу тощо) він не вчиняв, тому і відомості про неї не вносились до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, на зазначене суд першої інстанції жодної уваги не звернув, протиправно позбавивши мене права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:210:0026 і протиправно не врахувавши наявність у спадкодавця як правовстановлювального документу на цю земельну ділянку (державного акту), так і факту реєстрації цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Зазначає, що за життя ОСОБА_4 склав заповіт на один житловий будинок із двох, що перебувають у його власності, тобто, житловий будинок по АДРЕСА_1 не охоплений складеним заповітом, відсутності відомостей про здійснення поділу земельної ділянки на якій розміщені ці два будинки, наявності висновку судового експерта про те, що предметом спадкування є один житловий будинок, без ознак його фактичного поділу на два окремих об`єкти нерухомості, та за наявності інших спадкоємців, які мають право на спадкування за законом, в тому числі правом спадкування на обов`язкову частину згідно ст. 1241 ЦК України, суд погодився з висновком державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори про відсутність можливості успадкування позивачем вказаних житлових будинків і земельної ділянки до узгодження та усунення розбіжностей відомостей Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру відносно вказаних об`єктів нерухомості.

Суд прийняв до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_8 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237), на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237) та на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:007:9060, площею 0,0600 га - не доведеними належними, допустимими та достатніми доказами, а отже задоволенню не підлягають.

Фактично, суд першої інстанції безпідставно позбавив ОСОБА_1 права власності на спадкове майно житловий будинок (або ж будинки) взагалі. Тобто, суд першої інстанції протиправно не врахував волю спадкодавця ( ОСОБА_4 ), який за свого життя заповів весь житловий будинок в цілому (поділу якого насправді не було) за адресою: АДРЕСА_1 , спотворивши таку волю спадкодавця.

Щодо визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:9060, звертає увагу, що цільове призначення зазначеної земельної ділянки «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Таким чином, судом першої інстанції не враховано єдність долі будинку та земельної ділянки, яка знаходиться під ним.

Вказує статтею 120 ЗК України визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Враховуючи, що власником спірного житлового будинку, відповідно до зазначеного вище, повинна бути спадкоємиця ОСОБА_1 , відповідно, саме вона і повинна бути власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:9060 (ділянок), що знаходяться під ним. Однак, Суд першої інстанції просто вирішив позбавити ОСОБА_1 права власності на цю земельну ділянки.

Зазначає, що хоча відомості про зареєстровані права на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:007:0053 та :04:007:0054 у Держгеокадастрі у Дніпропетровській області відсутні, але сам Держгеокадастр у Дніпропетровській області відповів, що земельну ділянку, кадастровий номер :04:007:9060, було поділено на дві земельні ділянки: ділянку площею 0,0377 га, кадастровий номер :04:007:0053, та ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер :04:007:0054. Тобто, стверджувати про те, що таких земельних ділянок (кадастровий номер :04:007:0053, та кадастровий номер :04:007:0054) не існує взагалі нелогічно про протиправно (взяти витяги з ДЗК по ним).

Зазначає, що відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:9060 наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна (відповідно до Інформації станом на 05 грудня 2023 року, яка міститься в матеріалах справи).

Отже, насправді земельна ділянку з кадастровим номером :04:007:9060 існує і може бути об`єктом спадщини, оскільки в протилежному випадку відомості про неї були б відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В той же час, жодного документу про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:9060 до матеріалів справи не долучено. Крім того, оскільки в відповіді Головного управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській област зазначено, що відомості про зареєстровані права на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:007:0053 та :04:007:0054 у ДЗК відсутні, зазначене свідчить про те, що такий поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:9060 не був завершений, отже, як і раніше, продовжує існувати як окремий об`єкт цивільних прав земельна ділянка з кадастровим номером:04:007:9060.

Більше того, суд не звернув увагу на те, що не оспорюється сторонами, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:9060 існувала. При цьому, за висновком суду, станом на сьогоднішній день така земельна ділянка не існує, оскільки була поділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :04:007:0053 та :04:007:0054. Однак, суд зробив цілком алогічний та абсурдний висновок, що відомості про зареєстровані права на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:007:0053 та :04:007:0054 у ДЗК відсутні, отже, і земельні ділянки з кадастровими номерами :04:007:0053 та :04:007:0054 не існують як об`єкт цивільних прав.

На переконання позивача, якщо поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:9060 не завершено, а відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами :04:007:0053 та :04:007:0054 - не внесено в ДЗК, відповідно, як і раніше, продовжує існувати земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:9060, що підтверджується і чинним записом про земельну ділянка з кадастровим номером :04:007:9060 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач не погоджується і з висновком суду першої інстанції, що проведення поділу житлового будинку без поділу земельної ділянки порушує вимоги законодавства і фундаментальний принцип про єдину долю земельної ділянки та об`єктів нерухомого майна, що на ній розташовані, а саме, передбачені в статті 377 Цивільного кодексу України та вимоги статті 120 Земельного кодексу України, основним змістом яких є правило: у разі поділу житлового будинку повинен відбуватись і одночасний поділ земельної ділянки, на якій він був розташований.

Щодо визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на земельні ділянки з кадастровим номером :04:007:0020 та з кадастровим номером :04:007:0016 (взяти витяги з ДЗК по ним) вказує, що, суд першої інстанції самостійно не витребував зазначені відомості в ДЗК та реєстратора ДРРПнНМ, а інших відомостей, які б спростовували факт належності спадкодавцю зазначених земельних ділянок, не надано. В свою чергу, позивач долучає до цієї апеляційної скарги витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:0020 та земельну ділянку з кадастром номером :04:007:0016, власником яких зазначений ОСОБА_4 . Це свідчить про те, що такі земельні ділянки насправді існують, зареєстровані в Державному земельному кадастрі. а право власності на них зареєстровано за спадкоємцем ОСОБА_4 , отже, його донька ОСОБА_1 мала б успадкувати і ці земельні ділянки.

Позивач категорично не погоджується з твердженням що, начебто, вимога про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій є неналежним способом захисту порушених прав.

Зазначає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій. Нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Зазначає, що у зв`язку з тим, що оформлення деяких документів не подобається/не влаштовує відповідача-1, то вона взагалі відмовилась видати позивачці свідоцтва про права на спадщину навіть на те майно, до оформлення документів на яке в нього немає жодних запитань чи зауважень. Мова йде, зокрема, про три з чотирьох земельних ділянок, право на спадкування яких позивач просить визнати за собою в прохальній частині позовної заяви, а також про право позивача на спадкування 7/8 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зауважує, що позивач має право як єдиний спадкоємець за заповітом, успадкувати спірний житловий будинок (будинки), відповідно, вона також має право успадкувати і земельну ділянку, на якій знаходиться цей житловий будинок (будинки), а також прилеглу до житлового будинку (будинків) земельну ділянку, призначену для його обслуговування.

У зв`язу з чим просить оскаржуване рішення скасувати частково, зокрема в частині позовних вимог у задоволенні яких відмовлено та ухвалити в цій частині нове рішення, про їх задоволення.

Відповідач Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області скориставшись своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуальн6ого права, при повному з`ясуванні обставин справи.

Зазначає, що твердження позивача про те, що нею були надані до нотаріальної контори всі належні документи на підтвердження складу спадкового майна не відповідають дійсності, тобто у нотаріуса не існувало перешкод в оформленні спадщини, а суд ці обставини при ухваленні рішення не врахував.

Разом з тим, судом були витребувані матеріали спадкової справи № 75/2023, вивчено наявні у ній документи, надано їм оцінку в сукупності з іншими доказами та ухвалено законне рішення, підстав для скасування якого з причин зазначених в апеляційній скарзі немає.

Також не підлягають розгляду доводи апелянта про те, що судом не враховано, що державний нотаріус проявив бездіяльність стосовно сприянню їй в оформленні спадщини.

Звертає увагу, що позивач оформлення спадщини не ініціювала, по запити звернулась після винесення постанови про відмову, надавала суперечливу інформацію та документи, що не відповідають фактичному стану речей.

Суд першої інстанції обґрунтував належними нормами цивільного та земельного законодавства, на підставі дослідження всіх доказів, наданих сторонами та фактичних обставин, свій висновок про неможливість визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:9060 та житловий будинок по АДРЕСА_1 , відповідно, відсутності підстав для визнання незаконною у цій частині та скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Зауважує, що позивачем додано до апеляційної скарги витяги з Державного земельного кадастру з кадастровими номерами :04:007:0053 та :04:007:0054, сформовані 20 травня 2025 року в яких відомості про право власності (інформація про власника) відсутні, а отже якщо за життя спадкодавець не набув права власності на ці земельні ділянки, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Вказує, що апелянт не бажаючи приводити документацію у відповідність до положень чинного законодавства, продовжує наполягати на достатності державного акту на земельну ділянку для вчинення нотаріальних дій, нею умисно чи несвідомо повністю ігноруються чинні правила щодо підтвердження права власності на нерухоме майно шляхом державної реєстрації цих прав.

Вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 земельних ділянок з кадастровими номерами :04:007:0020 та :04:007:0016 через ненадання позивачем до нотаріальної контори та суду витягів з Державного земельного кадастру про зазначені земельні ділянки з актуальними на день відкриття спадщини відомостями, на підтвердження державної реєстрації таких земельних ділянок, тобто на їх існування, як об`єкта цивільних прав та недоведеності належності їх спадкодавцю на момент смерті.

Зазначає, що обґрунтування позивачем своїх позовних вимог бездіяльністю нотаріуса щодо невикористання права витребовування від фізичних та юридичних осіб відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії є необґрунтованим та безпідставним, оскільки чинне законодавство не передбачає ініціювання нотаріусом вчинення нотаріальної дії, а оформлення спадщини передбачає обов`язок спадкоємця звернутись до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину.

Наголошує, що до компетенції нотаріуса не входить усунення суперечностей між поданими для оформлення спадщини документами. Нотаріус не наділений повноваженями внесення в подані документи змін, уточнень, спадщина оформлюється у разі надання безспірних та достовірних документів.

Вказує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять жодних вагомих підстав для визнання його протиправним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Машошиної А.О. залишити без задоволення, рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїм правом на подачу відзиву не скористалися.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Машошина А.О. у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01 грудня 2022 року.

Спадкодавець на момент смерті перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , яка з 27 травня 2014 року є пенсіонером.

28 квітня 2023 року Петриківською державною нотаріальною конторою заведено спадкову № 75/2023 на майно померлого ОСОБА_4 .

Спадкова справа заведена на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, поданої дружиною померлого - ОСОБА_5 .

Також надійшли заяви про прийняття спадщини від сина померлого - ОСОБА_2 ; від доньок померлого - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; заява про видачу обов`язкової частки у спадщині від дружини померлого ОСОБА_5 ; заява про прийняття спадщини за заповітом від онука померлого ОСОБА_6

ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 є спадкоємцями І черги за законом після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_4 за життя складено три заповіти. Перший заповіт посвідчений 04 грудня 2019 року за реєстровим №210 Іванівською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області, за яким ОСОБА_4 на випадок його смерті зробив таке розпорядження:

- частину свого майна, а саме земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0404 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 918467 від 25 грудня 2008 року з кадастровим номером №:01:029:0001; земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1212 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 918468 від 25 грудня 2008 року з кадастровим номером №:01:101:0074; земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5883 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №918469 від 25 грудня 2008 року з кадастровим номером :02:210:0026 заповідав у власність дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- частину свого майна, а саме земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належна йому згідно з витягу з Державного реєстру на нерухоме майно індексний номер витягу №128298900 від 20 червня 2018 року кадастровий номер №:01:029:0004 площею 4,0402 га; земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належна йому згідно з витягу з Державного реєстру на нерухоме майно індексний номер витягу №128304513 від 20 червня 2018 року кадастровий номер №:02:210:0029 площею 0,6336 га; земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належна йому згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер витягу №128326413 від 20 червня 2018 року кадастровий номер №:01:101:0077 площею 0,163 га заповідав у власність онука ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За другим заповітом, посвідченим 10 серпня 2021 року за реєстровим №603 Петриківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області ОСОБА_4 на випадок смерті зробив таке розпорядження: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,0600 га, розташовані за адресою АДРЕСА_1 заповідав дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За третім заповітом, посвідченим 15 лютого 2022 року за реєстровим №196 ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Калюга С.І. на випадок смерті зробив таке розпорядження:

- належну йому земельну ділянку площею 4,0402 га, кадастровий номер :01:029:0004 та земельну ділянку площею 4,0404 га кадастровий номер :01:029:0001, які надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Іванівської сільської ради Дніпровською району (попередня назва - Петриківський район) Дніпропетровської області, заповідав ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Таким чином, спадкоємцями на майно померлого ОСОБА_4 є: ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги за законом на частку майна не охопленого заповітами і як спадкоємець на обов`язкову частку згідно ст.1241 ЦК України на майно відносно якого спадкодавцем складено заповіти; ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом на частку майна не охопленого заповітами і за заповітами; ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом на частку майна не охопленого заповітами; ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги за законом на частку майна не охопленого заповітами; ОСОБА_6 і ОСОБА_10 як спадкоємці за заповітом.

Судом досліджено копію державного акту серія ЯЖ № 918468 від 25 грудня 2008 року про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4 за яким йому передана у приватну власність земельна ділянка площе 0,1212 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:101:0074, яка зареєтрована в ДЗК (витяг від 29 квітня 2024 року). Отже, спадкодавцю на момент смерті належала дана земельна ділянка, яку він 04 грудня 2019 року, заповідав у власність дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний заповіт не скасований та не змінений наступним заповітом.

У даному майні є обов`язкова частка, яка належить відповідно до ст.1241 ЦК України спадкоємцю дружині померлого ОСОБА_5 (яка своєчасно звернулась до ноторальної контори з відповідною заявою, але за життя не встигла отримати свідоцтво про право власності). Частка останньої у спадщині складає 1/8.

Судом досліджено копію державного акту серія ЯЖ № 918469 від 25 грудня 2008 року про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4 за яким йому передана у приватну власність земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5883 га з кадастровим номером :02:210:0026, відомості про реєстрацію якої в Державному земельному кадастрі позивачем суду не надано.

Судом досліджено надані позивачем витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки площею 0,1900 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:007:0020 та земельної ділянки площею 0,0800 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:007:0016, складені 07 жовтня 2021 року і 15 листопада 2021 року відповідно (а не на час відкриття спадщини), на 1/3 частини яких позивач просить визнати право власності в порядку спадкування за законом.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 листопада 2020 року, що містяться в матеріалах спадкової справи, а в ході перевірки актуального (на момент звернення за вчиненням нотаріальної дії ) стану цього спадкового майна шляхом безпосереднього доступу до відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нотаріусом (згідно оскаржуваної постанови) встановлено, що ще 29.10.2020 (тобто, до дати посвідчення заповіту на ім`я позивача) за спадкодавцем ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на 2 житлові будинки: з адресами АДРЕСА_2 , що утворились шляхом поділу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок АДРЕСА_1 був розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:007:9060 площею 0,006 га.

Про реєстрацію за ОСОБА_4 вказаних двох житлових будинків 29 жовтня 2020 року та земельної ділянки (внесено 14 вересня 2018 року) свідчать відповідні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності (т.1 а.с.91-95). Зазначені записи містять технічні характеристики цих двох житлових будинків.

Згідно відомостей з Державного земельного кадастру та листа Головного управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області №1820/440-24 від 29 травня 2024 року, 01 грудня 2022 року, на звернення гр. ОСОБА_4 земельну ділянку, кадастровий номер :04:007:9060, було поділено на дві земельні ділянки: ділянку площею 0,0377 га, кадастровий номер :04:007:0053, та ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер :04:007:0054. Станом на 27 травня 2024 року відомості про зареєстровані права на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:007:0053 та :04:007:0054 у ДЗК відсутні, а кадастровий номер :04:007:9060 не є чинним (скасовано) та перенесено до архівного шару (т.2 а.с.53-56, 78).

Постановою державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори від 27 листопада 2023 року відмовлено ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом та відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька ОСОБА_4 .

При цьому нотаріусом було досліджено надані документи, зокрема і Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданих ОСОБА_11 , державним реєстратором Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 04 листопада 2020 року, індексні номери витягів 230968718 та 230976078, про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житлові будинки розташовані за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Було зроблено висновок: що зазначені житлові будинку були зареєстровані за померлим в зв`язку з поділом житлового будинку на два окремі житлові будинки; а заявницею не подано документів, що підтверджують право власності на спадкові земельні ділянки, розташовані за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 за даними Державного земельного кадастра, відсутні дані про земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:007:9060, площею 0,0600 га.

Також наведені підстави для відмови у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування і на інші об`єкти нерухомого майна з зазначенням обґрунтувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з тих підстав, що позивачем не доведено, що її права Петриківська державна нотаріальна контора порушила своєю відмовою. При цьому судом надана оцінка постанови нотаріуса по об`єктам спадкової маси, на які позивач просила визнати право власності в порядку спадкування як за заповітом, так і за законом.

Щодо спадкування будинків та земельної ділянки, на якій вони розміщено, суд погодився з висновком державного нотаріуса про відсутність можливості успадкування позивачем вказаних житлових будинків і земельної ділянки до узгодження та усунення розбіжностей відомостей Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру відносно вказаних об`єктів нерухомості.

Щодо інших об`єктів спадкового майна, окрім часткового задоволення вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,1212 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:101:0074, судом наведено підстави, з яких він прийшов до таких висновків, які в цілому зводяться до недоведеності позивачем в суді своїх вимог.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції в частині певного нерухомого майна, в задоволені позову щодо якого відмовлено з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18, пункт 57, ), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19)).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Як правильно послався суд першої інстанції, відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.8 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки видається Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який містить всі відомості про неї, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

Згідно статті 79-1 ЗК України встановлює, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрам.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.4 ст.79-1 ЗК України).

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч.9 ст.79-1 ЗК України)

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч.10 ст.79-1 ЗК України).

Відповідно до положень частини 13 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:

- поділу або об`єднання земельних ділянок;

- якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Реєстрація права власності на земельні ділянки повинна бути, якщо оформлення права власності на землю та його реєстрація були проведені згідно з чинним у відповідний час законодавством.

Відповідно до вимог статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувана, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувана (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Відповідно до вимог статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

У Постановах від 04.12.2018 у справі №910/18560/16, від 19.05.2020 у справі №127/10011/18, 20.01.21 у справі № 318/1274/18 Верховний Суд звертав увагу, що ст.120 Земельного кодексу України закріплює принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним в тому випадку, коли спадкоємець, якому таке свідоцтво видане, не має права на спадкування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо позову в частині визнання права власності за заповітом на земельну ділянку площею 0,1212 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:101:0074.

Судом першої інстанції досліджено копію державного акту серія ЯЖ №918468 від 25 грудня 2008 року про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4 , за яким йому передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1212 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:101:0074. Витяг з Державного земельного кадастру від 29 квітня 2024 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:101:0074.

Встановлено, вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на момент смерті.

Судом правильно враховано зміст заповіту від 04 грудня 2019 року, за яким ОСОБА_4 на випадок своєї смерті вказану земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1212 га заповідав у власність дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний заповіт не скасований та не змінений наступним заповітом. Наявний спадкоємець з правом спадкування на обов`язкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України дружина померлого ОСОБА_5 , її частка у спадщині не залежно від змісту заповіту становить 1/8 частки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про визнання за нею права власності на 7/8 частини такої земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Апелянт не оскаржує рішення суду в цій частині.

Щодо позову в частині визнання права власності за заповітом на земельну ділянку площею 0,5883 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:210:0026.

Судом першої інстанції було досліджено копію державного акту серія ЯЖ № 918469 від 25 грудня 2008 року про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4 , за яким йому передана у приватну власність земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5883 га з кадастровим номером :02:210:0026.

Суд, відмовивши у задоволенні цієї частини позовних вимог, у рішенні вказав, що позивачем не надано жодних відомостей про реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі чи наявність відповідного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в той час як Інформація з такого реєстру від 05 грудня 2023 року наявна в матеріалах справи.

Між тим, при звернені до нотаріуса Чекан І.С., яка діяла за дорученням від імені позивач ОСОБА_1 , надавала нотаріусу (відповідачу 1) копію державного акту серія ЯЖ №918469 від 25 грудня 2008 року, що підтверджується копією її заяви від 07 грудня 2023 року «доповнення до заяви про прийняття спадщини» (т.1 а.с.75, 76). Даний акт підтверджує наявність самого права власності спадкодавця на вказану земельну ділянку.

Ненадання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не свідчить про відсутність права власності у спадкодавця на цю ділянку, яка була йому виділена рішенням органу виконавчої влади від 08 грудня 2008 року №638-р-08 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і як слід можливість у спадкоємців отримати цю частину спадкового майна.

Крім того, до апеляційної скарги долучено витяг з Державного земельного кадастру від 06 травня 2025 року, в якому містяться відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:210:0026 (т.3 а.с.57-62).

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо спадкування даного об`єкта спадкових прав позивача є обґрунтованими, оскільки дана земельна ділянка була зазначена у заповіті, з урахуванням 1/8 обов`язкової частки дружини спадкодавця, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та визнанню за позивачем права власності на 7/8 частин земельної ділянки площею 0,5883 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:210:0026.

Щодо позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 земельної ділянки площею 0,1900 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:007:0020 та право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 земельної ділянки площею 0,0800 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:007:0016.

Відмовляючи у задоволенні цієї частини позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не надано доказів належності вказаних земельних ділянок спадкодавцю ОСОБА_4 на день відкриття спадщини, так як позивачем додано до позову, на підтвердження даного факту, копії витягів з Державного земельного кадастру, які датовані жовтнем та листопадом 2021 року (т.1 а.с.31-40).

Колегія суддів зазначає, що суд формально підійшов до вирішення цієї частини позовних вимог, не перевірив даних фактичних обставин справи з метою правильного вирішення спору.

Так, з наданого представником позивача витягів з Державного земельного кадастру від 20 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_4 зазначено власником земельних ділянок площею 0,1900 га кадастровий номер :04:007:0020 та площею 0,0800 га кадастровий номер :04:007:0016, які були виділені спадкодавцю у власність за рішенням органу місцевого самоврядування Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області 22 грудня 1993 року б/н. Документ, що посвідчує право від 01 липня 1996 року ДП.

З витягів вбачається, що земельна ділянка площею 0,1900 га, кадастровий номер :04:007:0020 виділялась спадкодавцю для будівництва і обслуговування житлового, господарських будівель і споруд, а земельна ділянка площею 0,0800 кадастровий номер :04:007:0016 виділялась йому для ведення особистого селянського господарства. Обидві земельні ділянки розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с.32-43).

Оскільки інформація по цим земельним ділянкам щодо власника у витягах поданих до позовної заяви та у наданих до суду апеляційної інстанції збігається, то колегія суддів приходить до висновку про доведеність права власності на дані об`єкти у спадкодавця на день відкриття спадщини та обґрунтованості вимог позивача щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на їх частки.

Позивач вважає і просить суд визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 їх частини.

З урахуванням частки дружини спадкодавця, яка була жива на час відкриття спадщини і своєчасно звернулась із заявою про її прийняття, вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/3 частину даних об`єктів підлягають задоволенню.

Щодо позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237), та на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237) а також на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:007:9060, площею 0,0600 га колегія суддів зазначає наступне.

Згідно відповіді Головного управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області №1820/440-24 від 29 травня 2024 року земельна ділянка кадастровий номер :04:007:9060 14 вересня 2018 року була зареєстрована за ОСОБА_4 (т.2 а.с.155).

01 грудня 2022 року, за зверненням гр. ОСОБА_4 (за життя) земельну ділянку, кадастровий номер :04:007:9060, було поділено на дві земельні ділянки: ділянку площею 0,0377 га, кадастровий номер :04:007:0053, та ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер :04:007:0054. Станом на 27 травня 2024 року відомості про зареєстровані права на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:007:0053 та :04:007:0054 у ДЗК відсутні, і кадастровий номер :04:007:9060 не є чинним та перенесено до архівного шару (скасовано), тому сформувати витяг з ДЗК неможливо.

Жодна із земельних ділянок - як до поділу, так і після, за відсутності будь-яких даних в Державному земельному кадастрі, не існує як об`єкт цивільних прав.

Таким чином вимога про визнання права власності за заповітом на земельну ділянку площею 0,0600 га кадастровий номер :04:007:9060, задоволенню не підлягає, оскільки в суді позивачем не доведено наявність даного об`єкта на час відкриття спадщини у власності спадкодавця. Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів також погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 листопада 2020 року, що містяться в матеріалах спадкової справи, за спадкодавцем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на два житлові будинки з адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , що утворились шляхом поділу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, про реєстрацію за ОСОБА_4 вказаних двох житлових будинків 29 жовтня 2020 року та земельної ділянки (кадастровий номер :04:007:9060) 14 вересня 2018 року свідчать відповідні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності (т.1 а.с.91-95).

Зазначені записи містять характеристики двох житлових будинків.

Згідно висновку судового експерта №1184/01-24 від 19 березня 2024 року при проведенні дослідження домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та при співставленням натурного обстеження з наявною технічною документацією, експертом встановлено, що даний житловий будинок розташований між сусідніми житловими будинками (домоволодіннями) які мають порядкові номери 7 (сім) та 11 (одинадцять).

Наявності ознак іншого окремого будинку за адресою АДРЕСА_1 , експертом не встановлено.

При безпосередньому обстеженні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , експертом не встановлені ознаки розділу житлового будинку, чи виділу будь-якої частки домоволодіння в окрему квартиру. Житловий будинок відповідно до технічної документації на натурного обстеження має по житловому будинку одне приміщення кухні площею 17,7 м2, одне приміщення ванної кімнати площею 6,0 м2, одна приміщення вбиральні площею 1,2 м2. Всі інші приміщення по житловому будинку не мають ознак переобладнання в приміщення кухні, ванної кімнати та вбиральні, які необхідні для влаштування окремої ізольованої квартири.

Виходячи з вище викладеного експерт зробив висновок, що за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , розташований один житловий будинок який має адресу: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що за життя ОСОБА_4 склав заповіт на один житловий будинок із двох, що перебувають у його власності, тобто, житловий будинок по АДРЕСА_1 не охоплений складеним на ім`я позивача заповітом, відсутності відомостей про здійснення поділу земельної ділянки на якій розміщені ці два будинки, наявності висновку судового експерта про те, що предмет спадкування є одним об`єктом - житловим будинком без ознак його фактичного поділу на два окремих об`єкти нерухомості, та за наявності інших спадкоємців, які мають право на спадкування за законом, в тому числі правом спадкування на обов`язкову частину згідно ст.1241 ЦК України, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог за недоведеністю належними, допустимими та достатніми доказами з посиланням на можливість вирішення даного питання в подальшому, після встановлення відповідних вихідних даних щодо даного спадкового майна.

Стосовно відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною та скасування постанови Державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильної Л.Г. від 27 листопада 2023 року про відмову у вчинення нотаріальної дії у спадковій справі №75/2023 (щодо спадкування майна померлого ОСОБА_4 ).

Встановлено, що 07 грудня 2023 року позивач шляхом подання через свого представника «доповнення до заяви про прийняття спадщини» просила нотаріуса долучити копії документів та видати свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (статті 50 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються після подачі всіх необхідних документів.

Відповідно до ст.46 Закону України «Про нотаріат» Нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є законною підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Відповідно до ст.46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, під час вчинення нотаріальних дій, обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус не може «відкореговувати» записи у державних реєстрах, він користується лише наявними у них відомостями.

В частині першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» перелічені підстави, коли нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у їх вчиненні.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно ст.69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Постановою державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори від 27.11.2023 відмовлено ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом та відмовлено ОСОБА_1 в видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_4 .

Державний нотаріус Петриківської державної нотаріальної контори дослідив наступні документи:

- Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданий ОСОБА_11 , державним реєстратором Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 04.11.2020 року індексний номер витягу 230968718, про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 ;

- Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданий ОСОБА_11 , державним реєстратором Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 04.11.2020 року індексний номер витягу 230976078, про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Нотаріусом зроблено наступні висновки: згідно інформації заявниці зазначені житлові будинку були зареєстровані за померлим в зв`язку з поділом житлового будинку на два окремі житлові будинки. Однак заявницею не подано документів, що підтверджують право власності на спадкові земельні ділянки, розташовані за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0404 га, кадастровий номер :1:029:0001, розташовану на території Іванівської сільської ради Дніпровського( раніше Петриківського) району Дніпропетровської області.

Крім того, за даними Державного земельного кадастру, відсутні дані про земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:007:9060, площею 0,0600 га.

Тому, при поділі житлового будинку на два житлових будинки за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 повинен був бути здійснений і поділ земельної ділянки, на якій був розташований будинок, що поділявся, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку. Таких документів заявницею не надано.

Враховуючи встановлені обставини щодо спадкоємців, належного підтвердження існування спадкового майна та підстав для спадкування, суд першої інстанції пройшов до правильного висновку про обґрунтованість, вмотивованість та законність рішення державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори від 27 листопада 2023 року про відмову позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відсутність підстав для визнання незаконною та скасування вказаної постанови.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та ухвалення нового рішення, про часткове задоволення і визнання за ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , права власності на 7/8 земельної ділянки площею 0,5883 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:210:0026 в порядку спадкування за заповітом; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 земельної ділянки площею 0,1900 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:007:0020 в порядку спадкування за законом; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 земельної ділянки площею 0,0800 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:007:0016, в порядку спадкування за законом.

Посилання в апеляційній скарзі на доведеність позивних вимог в повному обсязі не підтверджується належними та допустимими доказами у справі і задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 4844,80 грн. та апеляційної інстанції у розмірі 5813,78 грн., а всього 10 658,58, тобто по 5329,29 грн. з кожного відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Машошиної Альони Олегівни - задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити нове.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 7/8 (сім восьмих) земельної ділянки площею 0,5883 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:210:0026 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 (одну третю) земельної ділянки площею 0,1900 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:007:0020 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 (одну третю) земельної ділянки площею 0,0800 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:007:0016, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції у загальному розмірі 5329 (пять тисяч триста двадцять девять ) грн. 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції у загальному розмірі 5329 (пять тисяч триста двадцять девять ) грн. 29 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 04.02.2026 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв