Справа № 369/4172/24
Провадження № 2/369/1211/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про закриття провадження у справі)

20.02.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

за участю секретаря Іларіонова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/4172/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 14 березня 2024 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи № 1925 від 04 листопада 2024 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2024 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року прийнято до провадження цивільну справу в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Як вбачається зі списку справ, що зареєстровані у Києво-Святошинському районному суді Київської області, у провадженні судді Фінагеєвої І.О. перебувала цивільна справа № 369/18049/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2026 року суд постановив закрити провадження у цивільній справі № 369/18049/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки.

Так, судом було встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 09 квітня 2025 року відкрито провадження у справі № 911/1022/25 про неплатоспроможність ОСОБА_2 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника та призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02 липня 2025 року провадження у справі № 911/1022/25 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2 було закрито. Повноваження керуючого реструктуризацією боргів боржника фізичної особи ОСОБА_2 арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича припинено. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені до боржника фізичної особи ОСОБА_2 в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду Київської області від 09 квітня 2025 року у справі № 911/1022/25.

З тексту ухвали Господарського суду Київської області від 02 липня 2025 року по справі № 911/1022/25 вбачається, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про факт існування даного провадження, як особа, що потенційно має статус кредитора у даній справі, не скористався передбаченим законом правом на подання кредиторської заяви, а також не проявив процесуальної активності у справі. Жодних пояснень, заяв чи клопотань від нього до суду не надходило.

Враховуючи те, що кредитор не скористався своїм правом на пред`явлення вимог до боржника до затвердження плану реструктуризації боргів боржника, суд прийшов висновку, що цій спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому, наявні підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дослідивши матеріали цивільної справи та долучені до неї докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 2 та 5 ст. 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа-учасник приватноправових відносин.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Так, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 09 квітня 2025 року відкрито провадження у справі № 911/1022/25 про неплатоспроможність ОСОБА_2 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника та призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02 липня 2025 року провадження у справі № 911/1022/25 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2 було закрито. Повноваження керуючого реструктуризацією боргів боржника фізичної особи ОСОБА_2 арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича припинено. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені до боржника фізичної особи ОСОБА_2 в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду Київської області від 09 квітня 2025 року у справі № 911/1022/25.

З тексту ухвали Господарського суду Київської області від 02 липня 2025 року по справі № 911/1022/25 вбачається, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про факт існування даного провадження, як особа, що потенційно має статус кредитора у даній справі, не скористався передбаченим законом правом на подання кредиторської заяви, а також не проявив процесуальної активності у справі. Жодних пояснень, заяв чи клопотань від нього до суду не надходило.

Вказані обставини були встановлені ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2026 року у цивільній справі № 369/18049/25 та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доведенню не підлягають

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника (ч. 2 ст. 7 Кодекс України з процедур банкрутства ).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства - матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Системний аналіз положень законодавства про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Суд звертає увагу на те, що норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №922/928/17).

З введенням в дію КУзПБ Велика Палата ВС у своїх постановах дійшла висновку, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови ВП ВС від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц, від 28.01.2020 у справі № 50/311-б).

Таким чином, порушення провадження у справі про банкрутство боржника обумовлює особливість вирішення таких спорів і полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються по суті саме у межах справи про банкрутство.

Статтею 113 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою четвертою «Відновлення платоспроможності фізичної особи» КУзПБ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства, наслідками відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника: пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 122 КУзПБ, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією у справі про неплатоспроможність фізичної особи або фізичної особи - підприємця здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (ч. 1 ст. 45 КУзПБ).

Відповідно до ч. 4 ст. 60 КУзПБ у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 59 КУзПБ, яка визначає наслідки визнання боржника банкрутом, встановлено, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Отже, у ліквідаційній процедурі нові зобов`язання у банкрута можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у КУзПБ, і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами цього Кодексу. Такими випадками є зобов`язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури. Водночас системний аналіз положень ст. 1, ст. ст. 59, 60 КУзПБ дає підстави для висновку про те, що законодавцем обмежено можливість нарахування заборгованості за окремими зобов`язаннями та, як наслідок, їх визнання у подальшому як кредиторські вимоги.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суд погоджується та вважає, що дійсно розгляд вимог ОСОБА_1 як кредитора до ОСОБА_2 як боржника поза межами справи про банкрутство не відповідає нормам вище зазначених законів, оскільки визнання судом вимог кредитора в цій справі потягне за собою наділення кредитора певним обсягом прав, які повинні були бути реалізовані виключно в межах провадження у справі про банкрутство.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищезазначеного, враховуючи те, що кредитор не скористався своїм правом на пред`явлення вимог до боржника до затвердження плану реструктуризації боргів боржника, суд прийшов висновку, що цій спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому, наявні підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 3, 4, 20 ГПК України, статтями 247, 255, 258, 260, 261, 352-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі № 369/4172/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА