Справа № 372/992/26
Провадження 2-з-15/26
ухвала

Іменем України

23 лютого 2026 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Висоцька Г.В. розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області заяву представника заявника ОСОБА_1 Ракітова Олексія Вікторовича про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із заявою про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуна, заінтересована особа Управління соціального захисту населення Обухівської міської ради.

Разом із даною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони командиру ВІЙСЬКОВІЙ ЧАСТИНІ № НОМЕР_1 ОСОБА_2 та іншим уповноваженим особам вчиняти дії щодо направлення Громадянина України ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до зони бойових дій (в бойові частини) до набуття чинності рішенням у судовій справі.

Дослідивши матеріали заяви суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1, 2 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Отже, найважливішою особливістю справ окремого провадження є відсутність у них спору про право.

Відсутність спору про право тягне за собою і відсутність сторін із протилежними інтересами (позивач і відповідач).

Згідно з частиною 4 статті 294 ЦПК України особи, які беруть участь у справах окремого провадження є заявник і заінтересовані особи.

Отже, в окремому провадженні відсутній спір про право.

Відповідно до чинного цивільного процесуального законодавства, справи про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуна розглядаються судом за правилами окремого провадження.

У зв`язку з цим положення статей 149-153 ЦПК України, які регулюються порядок та підстави забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді заяв поданих в порядку окремого провадження.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить правових норм, які б надавали суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення заяви звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуна, оскільки в окремому провадженні розглядаються лише справи за відсутністю спору про право, в той час як для застосування заходів забезпечення позову необхідно існування дійсного спору про право між сторонами.

Враховуючи наведене, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, як така що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки в окремому провадженні не вирішується спір про право, а тому все те, що пов`язано з позовом, у тому числі й питання забезпечення позову, у цьому виді провадження не вирішується.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав до забезпечення не існуючого позову немає, заява є не обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153, 293 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову залишити задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня підписання ухвали.

Суддя Г.В.Висоцька