№ апеляційного провадження: 22-з/824/27/2026
Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №753/12305/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання після прийняття судового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання після прийняття судового рішення. Просив стягнути з ОСОБА_1 додаткову суму заборгованості за порушення грошового зобов`язання після прийняття судового рішення, а саме: неустойку відповідно до умов договору - 203 516,70 грн.; три проценти річних від простроченої заборгованості - 13 864,76 грн.; інфляційну складову заборгованості - 44 469,47 грн.; збитки у вигляді упущеної вигоди - 70 500,00 грн., що загалом становить 332 350,93 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 3 145,65 грн., інфляційну складову заборгованості у розмірі 13 814,95 грн., що загалом становить 16 960,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 171,39 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

26 вересня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката Соляника Д.П, подана в інтересах ОСОБА_2 , про відмову останнього від позову, в якій представник ОСОБА_2 просив прийняти відмову від позову, визнати нечинним рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року та закрити провадження у справі, зазначаючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 виконані відповідачем після пред`явлення до нього позову

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 рокуприйнято відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання після прийняття судового рішення. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання після прийняття судового рішення визнано нечинним та закрито провадження у справі.

20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1 816,80 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу в сумі 12 500,00 грн. До заяви про ухвалення додаткового рішення суду ОСОБА_1 долучив копію угоди про надання правової допомоги №4/3-2025 від 04 березня 2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Кравчуком В.І., копії додаткових угод до вказаного договору № 1 від 16 червня 2025 року та № 2, копію акта виконаних робіт від 18 жовтня 2025 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 20/10 від 18 жовтня 2025 року на суму 12 500,00 грн.

27 жовтня 2025 року адвокатом Соляником Д.П., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі. Просив заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат задовольнити частково. Повернути заявнику з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги, а в іншій частині заяви про відшкодування інших 50 % судового збору та витрат на правничу допомогу - відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав. Просив заяву задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 проти доводів заяви про ухвалення додаткового рішення заперечував.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 816,80 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №50583779 від 19 червня 2025 року (а.с. 164).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 рокуприйнято відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року визнано нечинним та закрито провадження у справі.

Разом з тим, при ухваленні судового рішення, Київським апеляційним судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ч. 2 ст. 142 ЦПК України, зокрема, судового збору, понесеного ОСОБА_1 у зв`язку з апеляційним переглядом справи, що є підставою для ухвалення додаткового рішення у справі.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 просив покласти витрати з оплати судового збору в сумі 1 816,80 грн., на позивача ОСОБА_2 в повному обсязі

Разом з тим, в силу положень ч. 2 ст. 142 ЦПК України, з огляду на те, що судом апеляційної інстанції провадження у справі закрито у зв`язку із відмовою позивача від позову, ОСОБА_1 підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної скарги, що становить 908,40 грн. з державного бюджету.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до змісту вказаних норм вирішення судом питання про розподіл витрат на правничу допомогу можливе одночасно із ухваленням рішення по суті спору за умови подання відповідної заяви та доказів до його ухвалення, або після ухвалення рішення по суті спору на підставі поданих стороною доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 жодних доказів на підтвердження надання йому правничої допомоги та доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу не надав. В апеляційній скарзі лише вказав, що його інтереси представляє адвокат Кравчук В.І. на підставі угоди про надання правової допомоги №4/3-2025 від 04 березня 2025 року та додаткової угоди № 1 до угоди про надання правової допомоги №4/3-2025 від 04 березня 2025 року, а орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складе 12 500,00 грн.

Ухвала Київського апеляційного суду в рамках апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання після прийняття судового рішення, була прийнята 30 вересня 2025 року в судовому засіданні за участі позивача ОСОБА_2 , його представника адвоката Соляника Д.П. та відповідача ОСОБА_1 .

Тобто, останній день визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного строку припав на 06 жовтня 2025 року.

Разом з тим, заява про відшкодування судових витрат разом з доказами на підтвердження витрат на правничу допомогу була подана ОСОБА_1 лише 20 жовтня 2025 року, тобто, з пропуском строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Поважність підстав пропуску строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, ОСОБА_1 пов`язував з тим, що доступ до ухвали Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено 13 жовтня 2025 року.

Проте, виходячи зі змісту ч. 8 ст. 141 ЦПК України, п`ятиденний строк, протягом якого подаються відповідні докази понесених стороною судових витрат, пов`язаний саме з ухваленням рішення суду, а не з датою забезпечення доступу до нього в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

ОСОБА_1 30 вересня 2025 року особисто приймав участь в судовому засіданні та був обізнаний про ухвалене у ньому судове рішення, а відтак наведені ним підстави пропуску строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, є необґрунтованими, в зв`язку з чим подана ним заява в частині вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 141, 142, 270 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду задовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання після прийняття судового рішення, додаткову ухвалу.

Повернути ОСОБА_1 50 % судового збору в розмірі 908,40 грн, сплаченого за подання апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року, на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду: р/рахунок: № UA0026010, Банк: Казначейство України (ЕАП), МФО банку: 37993783, Одержувач: ГУК у Солом`янському районі м. Києва, згідно квитанції до платіжної інструкції №50583779 від 19 червня 2025 року.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду в частині відшкодування витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:

Судді: