Справа №442/960/26
Провадження №2/442/779/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», від імені та в інтересах якого діє представник Лебідь Каріна Віталіївна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №527997-КС-01 в розмірі 101700,00 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ТОВ «Бізнес Позика» 03.03.2025 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір про надання кредиту №527997-КС-01.

03.03.2025 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №527997-КС-01 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9995, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальницею у своїй анкеті в особистому кабінеті).

Таким чином, 03.03.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №527997-КС-01 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 07.01.2026 року утворилась заборгованість за Договором №527997-КС-01 про надання кредиту, в розмірі 101700,00 грн., що складається з : суми прострочених платежів по тілу кредиту - 30000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах -50700,00 грн.; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦПК -15000,00 грн., суми прострочених платежів за комісією - 6000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 101700,00 грн. та понесені судові витрати.

06.02.2026 суддею отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача,/а.с.37/.

Ухвалою судді від 06.02.2026 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 05.03.2026. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення,/а.с.38/.

Дана ухвала надсилалась сторонам у справі. Поштова кореспонденція, направлена відповідачу за встановленим місце реєстрації, повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»,/а.с.40/.

Пунктом 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України визначено, що судова повістка фізичній особі направляється за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідачем ані клопотання про розгляд справи за участю сторін, ані відзиву на позовну заяву суду не надано.

Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що порядок і умови надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес Позика", дії, що передують його укладенню, визначені у Правилах надання споживчих кредитів, які затверджені наказом директора ТОВ "Бізнес Позика" від 18.02.2025 №2-ОД, та які містяться в електронних матеріалах справи.

Як вказав позивач, ОСОБА_1 при здійсненні реєстрації на сайті ТОВ "Бізнес Позика" зареєстрував свій особистий кабінет, в якому зазначив свої особисті дані, фінансовий номер телефону НОМЕР_1 та номер банківської картки для перерахунку коштів № НОМЕР_2 , що підтверджується даними відповідної анкети клієнта, за допомогою яких його було ідентифіковано в ІТС, анкета клієнта міститься в електронних матеріалах справи.

Після перевірки статусу клієнта та ознайомлення його з умовами кредитування ТОВ "Бізнес Позика" запропонувало ОСОБА_1 укласти договір про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" на визначених у пропозиції умовах, що підтверджується пропозицією (офертою) укласти договір №527997-КС-01про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 03.03.2025,/а.с.29-33/.

Після накладення ОСОБА_1 акцепту на пропозицію ТОВ «Бізнес Позика»,між позивачем та відповідачем 03.03.2025 було укладено Договір №527997-КС-01 про надання кредиту,/а.с.19-28/.

Відповідно до умов кредитного договору №527997-КС-01, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 30000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених кредитним договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Строк дії договору до 18.08.2025. Орієнтовна загальна вартість кредиту 74196,46 грн.

Згідно з умовами кредитного договору №527997-КС-01, сторони визначили, що стандартна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 0,87% процентів за кожен день користування кредитом. Процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору.

Позивачем надано візуальну форму послідовності дій клієнта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , номер телефону НОМЕР_4 ) щодо укладення електронного договору про надання кредиту №527997-КС-01 від 03.03.2025 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://my.bizpozyka.com, у якій чітко визначені дії клієнта, дата та час їх вчинення. Дана візуальна форма наявна в електронних матеріалах справи.

Згідно із підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів, докази якого містяться в електронних додатках справи, ТОВ «ПрофітГід» на підставі платіжної інструкції №b6c21471-f824-11ef-b90e-000c29d57ed2_1 здійснило від платника ТОВ "Бізнес Позика" 03.03.2025 о13:43 переказ коштівна суму 30000,00 грн. на картку № НОМЕР_5 . Призначення платежу: перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 зг. до кредитного дог. №527997-КС-001 від 03.03.2025 без ПДВ.

Як слідує з розрахунку заборгованості за договором№527997-КС-001 від 03.03.2025, який складено за період з 03.03.2025 по 18.08.2025, у відповідача станом на 08.01.2026 наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 101700,00грн., з яких 30000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 50700,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 15000,00 грн. - заборгованість за відсотками за ст. 625 ЦКУ, 6000 грн. - заборгованість за комісією,/а.с.11-13/.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов договору про надання кредиту, непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Як встановлено судом, договір про надання кредиту був підписаний ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-9995 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі за посиланням https://my.bizpozyka.com.

Механізм укладення електронної угоди, яким скористався позивач у взаємовідносинах із позичальником урегульовано в тому числі Законом України "Про електронну комерцію".

Так, згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З урахуванням вказаного вище, суд установив, що 03.03.2025 відповідач підписав Договір про надання кредиту №527997-КС-001 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та отримав від ТОВ "Бізнес Позика" суму кредиту у загальному розмірі 30000,00 грн. на споживчі потреби, на що вказує підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, яке описане вище.

У вказаному договорі визначені умови кредитування, де серед іншого обумовлений і розмір нарахованих відсотків, які нараховуються на кредит, а також визначено графік платежів, з чим ОСОБА_1 погодився, підписавши їх.

В той же час, надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до довідки про стан заборгованості, станом на 08.01.2026 у відповідача наявна заборгованість перед ТОВ «Бізнес позика» у розмірі 101700,00 грн., з яких 30000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 50700,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, заборгованість за штрафами - 15000,00 грн., заборгованість по комісії - 6000,00 грн.,/а.с.14/.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту на нарахованими відсотками за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме: заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 30000,00 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі -50700,00 грн., що в загальному розмірі становить 80700,00 грн. заборгованості, /а.с.14/.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за штрафами, нарахованими у порядку ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також, Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64 на території України введено військовий стан, який згодом на підставі Указів Президента продовжувався та триває на час розгляду даної справи в суді.

При цьому, як видно із вищезазначеного розрахунку заборгованості за кредитним договором №527997-КС-001 від 03.03.2025, то такий складено за період з 03.03.2025 по 18.08.2025, /а.с.11-13/.

Таким чином, з огляду на положення норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яка поширюються на спірні правовідносини, ОСОБА_1 як позичальник звільнений від обов`язку сплати на користь позивача штрафу за прострочення нею виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, оскільки на час укладення та дії кредитного договору, а також розгляду справи у суді та ухвалення у ній рішення в Україні діяв та продовжує діяти воєнний стан.

За наведених обставин, аргументи сторони позивача про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» штрафу в розмірі 15000,00 грн. суд вважає необґрунтованими та безпідставними, а тому такі задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення комісії за договором у сумі 6000,00 грн., суд зазначає наступне.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня2017року у справі №6-2071цс16.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.09.2024 у справі №479/191/17.

Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що положення договору №527997-КС-001 від 03.03.2025 про сплату комісії є нікчемними, суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі цих положень договору - комісії в розмірі 6000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат у виді судового збору в розмірі 2662,40 грн. підтверджено відповідним платіжним дорученням №342 від 13.01.2026,/а.с.10/.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2112,64 грн., виходячи з розрахунку 80700,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2662,40 грн. (ставка судового збору) : 101700,00 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 2112,64 грн., що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість за договором №527997-КС-001 від 03.03.2025 у розмірі 80700,00 гривень (вісімдесят тисяч сімсот гривень, 00 коп.) та 2112,64 гривень (дві тисячі сто дванадцять гривень, 64 коп.) понесених судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05 березня 2026 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місце знаходження: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, 9.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя Курус Р.І.