Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анастасії Юзюк, розглянув цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОІВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (далі ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернулося до суду із позовом в якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість в загальній сумі 90 747,55 грн. У обґрунтування заявленого ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» повідомило, що ОСОБА_1 уклав із первісним кредитором договір на підставі якого відповідач отримав кредит та зобов`язався у подальшому повернути отримані грошові кошти у строк, обумовлений кредитним договором. Згодом право вимоги за цим договором перейшло до позивача, однак ОСОБА_1 самоусунувся від виконання взятих на себе зобов`язань через що виникла вищевказана заборгованість за стягненням якої позивач вимушений звернутися до суду.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

02 грудня 2024 року ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області в цій справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

21 липня 2025 року за наслідками розгляду справи судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» задоволені у повному обсязі.

20 серпня 2025 року судом отримана заява ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення суду, яка задоволена відповідною ухвалою суду від 25 вересня 2025 року і новий розгляд справи судом вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи.

Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, подав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечив проти цього позову в повному обсязі. У обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 повідомив, що позивачем не надано доказів перерахування первісним кредитором відповідачеві грошових коштів на виконання умов кредитного договору. Окрім цього, за словами відповідача, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту набуття ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права вимоги до відповідача за раніше згаданим кредитним договором. Також ОСОБА_1 звернув увагу суду й на те, що його не було належним чином повідомлено про заміну кредитора у вище вказаному грошовому зобов`язанні. Разом із тим, відповідач піддав сумніву правильність проведеного заявником розрахунку заборгованості за кредитним договором.

ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» подало відповідь на відзив на позовну заяву в якій підтримало свою позицію, викладену в позові.

ОСОБА_1 , у свою чергу, подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких акцентував увагу суду на тому, що наданий заявником витяг з реєстру за договором факторингу за яким позивач ніби то набув право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором виготовлений ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» одноособово і не містить підпису первісного кредитора, який передав право вимоги до відповідача за раніше згаданим кредитним договором. Окремо відповідач зауважив, що ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» з невідомих учасникам цього процесу причин не подав повний реєстр боржників за раніше загаданим договором факторингу, витяг із цього реєстру, підписаний усіма сторонами факторингу, або ж нотаріально посвідчений витяг із такого реєстру.

Ураховуючи викладене вище, ОСОБА_1 стверджує, що наданий позивачем витяг із реєстру боржників за договором факторингу не є належним доказом того, що ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право вимоги до нього за кредитним договором.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

27 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 7113820 (далі Договір) за умовами якого останній отримав кредит в сумі 22 000 грн (п. 1.3 Договору) строком на 360 днів (п. 1.4 Договору) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,99% на день (п. 1.5.1 Договору)

За умовами п. 1.5.2 Договору в межах цього кредиту діє знижена процента ставка в розмірі 1,493% в день та застосовується у випадку якщо споживач до 17 жовтня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти у сумі не менше першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Відповідно до п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (а.с. 37-46 т. 1).

02 жовтня 2023 року між сторонами вищевказаного кредитного договору підписана додаткова угода на підставі якої тіло кредиту за договором № 7113820 від 27 вересня 2023 року збільшено до 24 000 грн (а.с. 24 т. 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», за ОСОБА_1 на підставі зазначеного Договору обліковувалася заборгованість на загальну суму 63 082,13 грн із яких 23 969,20 грн заборгованість за тілом кредиту, 39 112,93 грн заборгованість за процентами. Окрім цього, із указаного розрахунку вбачається, що на погашення заборгованості за цим договором ОСОБА_1 сплатив 15 154,75 грн (а.с. 59-74 т. 1).

Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що ним донараховано ОСОБА_1 на підставі вищевказаного договору проценти за користування кредитним коштами в сумі 27 665,42 грн (а.с. 75-76 т. 1).

25 липня 2024 року між ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладений договір факторингу № 25.07/24-Ф відповідно до п. 1.2 якого перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно із додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (а.с. 80-94 т. 1).

Того ж дня між сторонами указаного договору факторингу підписаний акт прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді за договором факторингу № 25.07/24-Ф від 25 липня 2024 року (а.с. 95 т. 1).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» мало набути право вимоги до ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № 7113820 від 27 вересня 2023 року на загальну суму 63 082,13 грн із яких 23 696,20 грн заборгованість за тілом кредиту та 39 112,93 грн заборгованість за процентами (а.с. 19 т. 1).

Згідно із листом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» № БТ/Е-5931 від 20 червня 2025 року на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 на яку 27 вересня 2023 року зараховано 22 000 грн, а 02 жовтня 2023 року зараховано 2 000 грн. Додатково банк повідомив про те, що вказані грошові кошти зараховувалися не по реквізитах, а через платіжну систему, а тому в банку відсутня інформація щодо призначення та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платежі надходили від ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» банк не може (а.с. 225 т. 1).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Частиною першою ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частина друга ст. 1081 ЦК України визначає, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Згідно з положеннями ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, судом установлено і сторонами не оспорювалося, що 27 вересня 2023 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 7113820.

Водночас, щодо доводів відповідача про відсутність доказів перерахування первісним кредитором йому грошових коштів суд зауважує наступне.

Так, умовами п. 2.1 Договору визначено, що перерахування кредитних коштів за ним здійснюється шляхом перерахування таких коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 . Разом із тим, у листі Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» № БТ/Е-5931 від 20 червня 2025 року зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 на яку 27 вересня 2023 року зараховано 22 000 грн, а 02 жовтня 2023 року зараховано 2 000 грн.

За таких обставин, можливо дійти висновку, що у дні підписання кредитного договору та додаткової угоди до нього відповідач отримував на свій картковий рахунок грошові кошти в сумі, яка відповідала сумі тіла кредиту за вищевказаним кредитним договором. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що дати зарахування вищевказаних коштів у сукупності із їх розміром свідчать про перерахування ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» тіла кредиту. Доказів же на підтвердження факту отримання зазначених грошових коштів від третіх осіб або ж за іншими цивільно-правовими угодами ОСОБА_1 не надано, а отже таких висновків суду не спростовано.

Разом із тим, суд звертає увагу на доводи сторони відповідача і критично ставиться до наданого позивачем витягу із реєстру боржників за договором факторингу № 25.07/24-Ф від 25 липня 2024 року з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За правилами ч.ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Нормою ст. 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положеннями ч.ч. 1-2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Так, за відсутності належним чином засвідченої копії повного реєстру боржників за договором факторингу № 25.07/24-Ф від 25 липня 2024 року, або ж витягу із цього реєстру підписаного усіма сторонами зазначеного договору факторингу, або ж нотаріально посвідченого витягу із реєстру боржників за вказаним договором факторингу суд не може прийняти наданий позивачем витяг із нього як достовірний, оскільки такий витяг не містить підписів уповноваженої особи первісного кредитора ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНИ», а також відтиску його печатки.

Зокрема, із наданого позивачем витягу із реєстру боржників та за відсутності первісного письмового доказу на підставі якого позивачем виготовлявся такий витяг, неможливо беззаперечно стверджувати, що на підставі договору факторингу № 25.07/24-Ф від 25 липня 2024 року позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 7113820 від 27 вересня 2023 року.

Водночас, причини ненадання ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» достовірних та належних доказів у вигляді підписаного обома сторонами договору факторингу витягу із реєстру боржників за ним або ж нотаріально посвідченого витягу із такого реєстру суду невідомі, хоча останній не був жодним чином обмежений у наданні суду вищевказаного письмового доказу як на стадії відкриття провадження по справі, так і на подальших стадіях її розгляду.

Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 6 ст. 12 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вимушений відмовити у задоволенні цього позову в зв`язку із не доведенням ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» достовірними доказами факту наявності у нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7113820 від 27 вересня 2023 року.

Ураховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову в зв`язку із недоведеністю позивачем наявності у нього права вимоги до відповідача за кредитним договором, то відсутня необхідність надавати подальшу оцінку решті доводів сторони відповідача.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

Із огляду на результати вирішення спору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача не підлягають до відшкодування. Судові ж витрати відповідача перед судом не декларувалися.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 11 лютого 2026 року.

Суддя Віктор Мокрецький