Справа №484/82/25
Провадження № 22-ц/812/320/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Коростієнко Н.С.,

за участі представника відповідача - адвоката Сотської С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 ,

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Маржиною Т.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без шлюбу з військовослужбовцем, який загинув (помер) під час участі у бойових діях,

В С Т А Н О В И В:

06 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без шлюбу з військовослужбовцем, який загинув (помер) під час участі у бойових діях.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що вона проживала разом з ОСОБА_6 з серпня 2021 року по червень 2023 року однією сім`єю як подружжя та вела спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . Разом займалися побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом вирішували питання життєзабезпечення сім`ї, витрачаючи кошти на спільні цілі, здійснювали благоустрій будинку та прибудинкової території, робили поточний ремонт будинку, купували меблі та предмети домашнього побуту. Також вони спільно проводили дозвілля, святкували дні народження та інші події. Крім того, з ними проживав її син від попередніх шлюбних відносин ОСОБА_7 , якого ОСОБА_6 виховував як свого рідного сина, забезпечував його матеріально, цікавився його життям, станом здоров`я та успіхами, разом з нею привчав до праці.

Шлюб між ними не був зареєстрований, однак вони мали намір його зареєструвати, але не встигли.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 внаслідок ворожого обстрілу під час штурмових дій загинув в районі населено пункту Велика Новосілка, Волноваського району, Донецької області. Також ОСОБА_6 в період проходження військової служби в Збройних Силах України на картковий рахунок позивачки перераховував кошти на її та ОСОБА_7 утримання.

Зважаючи на викладене та з метою отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) члена сім`ї - військовослужбовця позивачка просила встановити факт спільного проживання її з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як чоловік та дружина однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 протягом певного часу жили разом в одному будинку, між ними були особисті, близькі, теплі, приязні відносини, однак лише їх спільне проживання, підтверджене показами допитаних у справі свідків, не є достатнім доказом щодо наявності між ними сімейних відносин, сім`ї у розумінні ст. 3 СК України. Пояснення свідків носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту проживання сторін в одному будинку та не підтверджують наявності між ними усталених відносин, які притаманні подружжю.

Надані позивачкою скріншоти її спілкування із ОСОБА_6 та виписки про перерахування ним грошових коштів на її банківську картку самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, а також взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце у вказаний період часу відносини, які би за своєю суттю відповідали відносинам чоловіка та дружини. Суду надано недостатньо доказів на переконання того, що ці відносини були сімейними та мали ознаки, притаманні подружжю.

Враховуючи той факт, що починаючи з 2021 року по 2023 рік позивачка і загиблий ОСОБА_6 не звертались до органів ДРАЦСу з метою офіційної реєстрації своїх відносин, можна дійти висновку про те, що в законний спосіб не була визнана воля ОСОБА_6 у бажанні визнання своєю дружиною позивачку до моменту загибелі, що свідчить про його ставлення до цього факту.

За таких обставин, судом першої інстанції не встановлено факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Пунктом 1 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до пункту 1.4 Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану - особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

Отже вищезазначеними нормативно-правовими актами визначено дату виникнення права осіб на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця, водночас Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, актуальній на день виникнення такого права, містить вичерпний перелік осіб, яким надано право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця.

Тобто на момент смерті ОСОБА_6 відсутні норми закону, які б надавали право особам, що спільно проживали із загиблим військовослужбовцем, на отримання одноразової грошової допомоги.

Водночас позиція представниці позивачки ОСОБА_2 про те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внесеними змінами до якого наразі встановлено право жінки, з якою загиблий військовослужбовець проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, на отримання одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця, в даному випадку має зворотню дію в часі, є помилковою, оскільки сформована внаслідок хибного аналізу норм законодавства.

Суд першої інстанції виснував, що факт проживання позивачки однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 не має для позивачки юридичного значення, оскільки не породжує прав та обов`язків, задля забезпечення яких вона звернулася до суду з наданим позовом, оскільки такий факт не надасть їй право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_6 .

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що правовідносини щодо призначення одноразової грошової допомоги починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй одноразову грошову допомогу і тривають до моменту прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги уповноваженим органом, а саме Комісією, з урахуванням трирічного строку протягом якого особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №2011-ХІІ та постановою № 168, можуть його реалізувати.

Лише у разі якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення про призначення одноразової грошової допомоги у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно- правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.

Незалежно від того коли настала смерть військовослужбовця ( як до 29 березня 2024 року , так і після цієї дати) цивільні дружини військовослужбовців мають право на отримання грошової допомоги у разі їх загибелі, якщо факт їхнього спільного проживання без реєстрації шлюбу підтверджено відповідним судовим рішенням. Таку позицію висловив ВС у Постанові від 05 лютого 2025 року у справі №120/17960/23 адміністративне провадження № К/990/27414/24.

Свій висновок Верховний Суд обґрунтував таким чином, на підтвердження свого права на отримання грошової допомоги цивільна дружина військовослужбовця до заяви обов`язково має додати рішення суду про встановлення факту спільного проживання, яке набрало законної сили.

Вказувала, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15- ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3,74 СК України).

Звертала увагу, що в судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтвердили в суді факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу в будинку належному загиблому ОСОБА_6 , вели спільне господарство та виховували сина ОСОБА_1 від попередніх відносин, позивачка приймала участь у похованні загиблого ОСОБА_6 . Також допитані в суді свідки підтвердили факт спільного обробітку присадибних ділянок біля будинку належного ОСОБА_6 та спільного обробітку ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_6 присадибної ділянки належної матері ОСОБА_6 , відповідачці по справі - ОСОБА_3 , і спільного продажу вирощених саджанців на цій ділянці, а також факт прийняття матір`ю ОСОБА_6 в якості своячки (свахи) матері ОСОБА_1 та їх спільного проживання в зимовий період в будинку ОСОБА_3 , що не заперечувалось та не спростовувалось відповідачкою. Більш того ряд свідків в судовому засіданні пояснили суду, що в селі позивачку знали та називати за прізвищем ОСОБА_6 - « ОСОБА_14 », та те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 мати намір одружитись та той факт що позивачка приймала участь у похованні ОСОБА_6 .

Вказаний факт також підтверджується довідкою № 222 від 04.08.2023 року наданої старостою Чаусівського старостинського округу Синюхо-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та Актом про фактичне місце проживання від 04 серпня 2023 року. Тобто з вказаних довідки та Акту вбачається, що ОСОБА_1 проживала за адресою реєстрації та проживання ОСОБА_6 , що також в судовому засіданні підтвердили ряд свідків і що в свою чергу не заперечувалось та не спростовано стороною відповідача. Також факт проживання разом підтверджено фото спільного часопроводжения сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_1 і її сина від попередніх відносин, якого ОСОБА_6 виховував та утримував як рідного сина, у яких були теплі стосунки присутні батьку та сину.

Також факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 підтверджується фотокартками доданими до позову щодо спільного проведення відпочинку сім`єю; виписками банку про перерахування коштів ОСОБА_6 на потреби сім`ї, скріншотами переписки з соціальних мереж між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 і сином ОСОБА_1 .

Оскільки в судовому засіданні позивачкою доведено, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка, породжує для неї юридичні наслідки, а саме - це підтвердження необхідне для вчинення необхідних процесуальних дій відповідно до чинного законодавства як законного члена сім`ї, у зв`язку із чим суд мав задовольнити позов та встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки позивачка довела це належними та допустимими доказами.

Сукупність досліджених у судовому засіданні доказів є переконливими та доводять факт спільного проживання позивачки та загиблого ОСОБА_6 .

Із накладної на придбання спільного майна - вікон для ремонту будинку належного ОСОБА_6 , в якому мешкала сім`я в період їхнього спільного проживання, міститься підпис позивачки.

Отже, наведене вище свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 існували стосунки притаманні подружжю, про що свідчить і той факт, що жоден з них не перебував у зареєстрованому шлюбі.

Оскільки в судовому засіданні позивачкою доведено, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка, породжує для неї юридичні наслідки, а саме - це підтвердження необхідне для вчинення необхідних процесуальних дій відповідно до чинного законодавства як законного члена сім`ї, у зв`язку із чим суд мав задовольнити позов та встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки позивачка довела це належними та допустимими доказами.

Сукупність досліджених у судовому засіданні доказів є переконливими та доводять факт спільного проживання позивачки та загиблого ОСОБА_6 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Сотська С.О. зазначала, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники правом на подачу відзиву не скористалися.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися, що в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Сотська С.О. апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець м. Миколаєва, 29.11.2022 року був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період до військової частини НОМЕР_1 та загинув внаслідок ворожого обстрілу ІНФОРМАЦІЯ_7 під час штурмових дій в районі н.п. Велика Новосілка Волноваського району Донецької області ( т.1 а.с.12,13).

Сповіщення сім`ї № 329 від 16.06.2023 року, було направлено на ім`я його матері ОСОБА_3 ( т.1 а.с.81).

Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ( т.1 а.с.83-84 ).

Відповідно до актового запису про шлюб № 406 від 25.11.2000 року, виданого Відділом ДРАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрували шлюб. Прізвище дружини змінено на « ОСОБА_14 » (т.1 а.с.87-88 ).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується актовим записом про народження № 165 від 06.03.2003 року, виданим Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області (т.1 а.с.85-86 ).

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_16 розірвано рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 22.04.2013 року, яке набрало законної сили 08.05.2013 року. Зазначена інформація внесена до Реєстру 29.05.2013 року (т. 1 а.с.162-163).

Відповідно до заяви щодо сімейного стану, посвідченої 11.02.2025 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., зареєстрованої в реєстрі за № 762, ОСОБА_1 зазначила, що в зареєстрованому шлюбі як в Україні, так і поза її межами не перебувала і на цей момент не перебуває (т. 1 а.с.139 ).

Із відповіді Первомайського відділу ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.09.2025 року вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не обліковується актовий запис про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у період з серпня 2021 року до 12.06.2023 року ( т.1 а.с.257).

Відповідно до довідки № 222 від 04.08.2023 року виконавчого комітету Синюхино-Брідської сільської ради Підгір?ївського старостинського округу № 4 позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але з серпня 2021 року фактично проживала по АДРЕСА_1 однією сім`єю та вела спільне господарство з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_7 , по день його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 ( т.1 а.с.14).

Із актом про фактичне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , від 04.08.2023 року, складеного мешканцями АДРЕСА_1 ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , за підписом старости Чаусівського старостинського округу Смуток Н., встановлено, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з серпня 2021 року фактично проживала по АДРЕСА_1 та вела спільне господарство з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув, виконуючи бойове завдання ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.1 а.с.15 ).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 28.06.2022 року по 28.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_6 здійснював перекази грошових коштів в різних сумах на банківську картку ОСОБА_1 (т.1 а.с.16-22, 229-231).

ОСОБА_6 купував металопластикові вікна для встановлення їх в будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом та квитанцією до прибуткового касового ордера від 06.10.2021 року (т.1 а.с.49-50.

Також позивачем долучено до матеріалів справи копії фотографій спільного проведення дозвілля та відпочинку ОСОБА_6 з сином ОСОБА_1 - ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, надавши оцінку наданим сторонами доказів, допитавши свідків, не вбачав підстав для встановленняфакту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Більш того зазначав, що на момент смерті ОСОБА_6 відсутні норми закону, які б надавали право особам, що спільно проживали із загиблим військовослужбовцем, на отримання одноразової грошової допомоги.

Також вказував, що факт проживання позивачки однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 не має для позивачки юридичного значення, оскільки не породжує прав та обов`язків, задля забезпечення яких вона звернулася до суду з наданим позовом, оскільки такий факт не надасть їй право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У справі, яка є предметом перегляду, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі окремо, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі №760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України)».

У справі, що переглядається, на підтвердження позовних вимог, а саме факту проживання із загиблим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивачка надала суду такі докази: спільні фотографії, переписки у месенджерах, історію по картковому рахунку за період 28 червня 2022 року по 28 червня 2023 року, довідку про фактичне місце проживання позивача №222, виконавчого комітету Синюхино-Брідської сільської ради Підгір`ївського старостівського округу №4, акт про фактичне місце проживання від 04 червня 2023 року про проживання загиблого з позивачем з серпня 2021 року, товарні чеки від 14 липня 2021 року.

Також у суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 . Показання вказаних свідків носять узагальнюючий характер, стосуються здебільше констатації факту проживання сторін в одному будинку та не підтверджують наявності між ними усталених відносин, які притаманні подружжю.

Суд першої інстанції, надавши оцінку зазначеним вище доказам, наданих позивачкою на підтвердження факту проживання однією сім`єю без шлюбу, дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 протягом певного часу жили разом в одному будинку, між ними були особисті, близькі, теплі, приязні відносини, однак лише їх спільне проживання, підтверджене показами допитаних у справі свідків, проте не є достатнім доказом щодо наявності між ними сімейних відносин, сім`ї у розумінні статті 3 СК України.

Надані позивачкою скріншоти її спілкування із ОСОБА_6 та виписки про перерахування ним грошових коштів на її банківську картку ( у квітні, травні та червні 2023 року на загальну суму 32000 грн) самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, а також взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце у вказаний період часу відносини, які би за своєю суттю відповідали відносинам чоловіка та дружини. Суду надано недостатньо доказів на переконання того, що ці відносини були сімейними та мали ознаки, притаманні подружжю. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для встановлення факту спільного проживання позивача із загиблим ОСОБА_6 однієї сім`єю.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Більш того, як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_6 , оскільки встановлення такого факту необхідно останній для подальшого вирішення питання щодо отримання нею одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції вірно зазначив, що факт проживання позивачки однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 не має для неї юридичного значення, оскільки не породжує прав та обов`язків, задля забезпечення яких вона звернулася до суду з наданим позовом, оскільки такий факт не надасть їй право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_6 . Більш того, на момент смерті ОСОБА_6 відсутні норми закону, які б надавали право особам, що спільно проживали із загиблим військовослужбовцем, на отримання одноразової грошової допомого.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статей 293, 294 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України, передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, за приписами статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції від 26 лютого 2023 року, на день загибелі ОСОБА_6 ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У відповідності до статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції від 23 грудня 2022 року), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 1-3 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції на день загибелі військовослужбовця 12 червня2023 року установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

В пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" наведений перелік осіб, в разі загибелі яких здійснюється виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 гривень, до якого входять, в тому числі й військовослужбовці Збройних Сил України.

Пунктом першим статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній станом на 12 червня 2023 року) було передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)

Крім того, наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45 відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану.

Відповідно до п.1.4 Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану - особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

Отже вищезазначеними нормативно-правовими актами визначено дату виникнення права осіб на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця, водночас Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції, актуальній на день виникнення такого права, містить вичерпний перелік осіб, яким надано право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачку ОСОБА_1 можна вважати утриманцем загиблого (померлого), яка має право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця.

Отже, на день смерті ОСОБА_6 відсутні норми закону, які б надавали право особам, що спільно проживали із загиблим військовослужбовцем, на отримання одноразової грошової допомоги.

А відтак, сам по собі факт проживання позивачки однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з ОСОБА_6 не має для неї юридичного значення, оскільки не породжує прав та обов`язків, задля забезпечення яких вона звернулася до суду з даним позовом, оскільки такий факт не надасть їй право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_6 .

Зважаючи на викладене, оскільки визначений у статті 16-1 Закону, перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, є вичерпним і не передбачає положення, що надає право позивачці отримувати таку допомогу як члену сім`ї ОСОБА_6 , а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки встановлення факту про який просить остання, не наділить її відповідним правом.

Посилання у скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №120/17960/23, не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаній справі відрізняються від тих, що установлені судом першої інстанції у цій справі, яка переглядається в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростовано судом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (частини перша, друга статті 80 ЦК України).

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва (третя статті 95 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже звертала увагу, що: філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року в справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20)); юридична особа, хоча вона й є штучним утворенням, невидимим, невідчутним на дотик і таким, що існує лише у вимірі правової дійсності, має універсальну правоздатність (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 504/4099/16-ц (провадження № 61-11424сво23)).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

У постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц зазначено, що: «приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами цивільного чи адміністративного судочинства, відповідно, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами».

ІНФОРМАЦІЯ_13 Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні ІНФОРМАЦІЯ_13 є відокремленими підрозділами відповідних ІНФОРМАЦІЯ_13 Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя (пункт 7 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_13, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154).

Касаційний суд вже вказував, що районні ІНФОРМАЦІЯ_13 є відокремленими підрозділами відповідних ІНФОРМАЦІЯ_13, а відтак не мають статусу юридичних осіб (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2024 року в справі № 344/6751/22 (провадження № 61-671св23)).

У справі, що переглядається позивачка звернулася із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні.

Проте поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що районні ІНФОРМАЦІЯ_13 є відокремленими підрозділами відповідних ІНФОРМАЦІЯ_13, а відтак не мають статусу юридичних осіб; філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.

За такого судове рішення суду в частині пред`явлення позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 належить скасувати та провадження у справі закрити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2025 року в частині позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати, та провадження у справі до цього відповідача закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 04 березня 2026 року.