Справа № 450/525/26 Провадження № 2-з/450/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвський В.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

05.02.2026 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом накладення арешту на: земельну ділянку площею 0,0547 га кадастровий номер :01:004:1660, що належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; земельну ділянку площею 0,0547 га кадастровий номер :01:004:1661, що належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; земельну ділянку площею 0,01 га кадастровий номер :01:004:1708, що належить ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Мотивував заяву тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,12 га кадастровий номер :01:004:0267 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Сокільники, Львівського р-ну, Львівської обл., що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 049849, зареєстрованим 30.01.2006 року за № 01:06:458:00180, виданим на підставі рішення Сокільницької сільської ради № 110 від 27.05.2004 року. Водночас, на місці належної йому земельної ділянки знаходяться три земельні ділянки, а саме: земельна ділянка площею 0,0547 га кадастровий номер :01:004:1660; земельна ділянка площею 0,0547 га кадастровий номер :01:004:1661; земельна ділянка площею 0,01 га кадастровий номер :01:004:1708. Повідомив, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:1660, :01:004:1661 утворені шляхом поділу земельної ділянки площею 0,1093 га кадастровий номер :01:004:1629, належної ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 27.11.2000 року. 30.10.2019 року право власності на поділені земельні ділянки перейшло від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 . На залишок площі 0,01 га 12.12.2019 року Відділом у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області сформовано та зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:1708, яка 21.12.2019 року приватним нотаріусом Олефір Р.В. на підставі рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 853 від 20.12.2019 року зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 . Вказав, що він звернувся до ГУ НП у Львівської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі якої в ЄРДР внесено відомості за № 000546 від 14.07.2020 року. Органом досудового розслідування проведено ряд слідчих дій та встановлено, що 29.12.2018 року невстановлена особа з числа державних кадастрових реєстраторів Відділу у Пустомитівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 17.12.2018 року, виготовленої Пустомитівським районним виробничим відділом Львівської філії центру ДЗК та Державного акту на право власності на землю серії IV-ЛВ № 041579 від 27.11.2000 року зареєструвала за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,1093 га кадастровий номер :01:004:1629. У вказаний день в Державний земельний кадастр державним кадастровим реєстратором Відділу у Пустомитівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області внесено несанкціоновані зміни щодо координатами поворотних точок меж земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , а саме в натурі земельну ділянку ОСОБА_1 заміщено земельною ділянкою ОСОБА_4 . Повідомив, що в ході досудового розслідування встановлено те, що земельну ділянку, яку ОСОБА_4 поділено та в подальшому відчужено ОСОБА_2 , ОСОБА_4 набув у шахрайський спосіб на підставі підроблених документів. 04.10.2023 року Львівським науково-дослідним інститутом експертно-криміналістичним центром надано висновок експерта №CE-19/114-23/17790-ПЧ, згідно якого вбачається, що за результатами проведеної експертизи підписи службових осіб органів державної влади у державному акті серії ЯГ № 041579 від 30.01.2006 року, виданому на ім?я ОСОБА_1 , виконані відповідними посадовими особами та є автентичними. Разом з тим, підпис у державному акті серії IV-ЛВ № 041579 від 27.11.2000 року, виданому на ім?я ОСОБА_4 , виконаний не головою Сокільницької сільської ради Петраш, а іншою особою шляхом наслідування його підпису, що підтверджує відсутність справжності зазначеного підпису. Окрім цього, згідно з відповіддю Архівного відділу Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 25.10.2019 року в протоколах сесій і засідань виконкому Сокільницької сільської ради за 1994-1995 роки прізвище ОСОБА_4 в частині виділення йому земельної ділянки не значиться.

Вказав, що на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2020 року в межах кримінального провадження № 000546 від 14.07.2020 року на спірні земельні ділянки накладено арешт. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.01.2026 року в межах згаданого вище кримінального провадження скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2020 року на земельну ділянку площею 0,0546 га, кадастровий номер :01:004:1660 та земельну ділянку площею 0,0547 га, кадастровий номер :01:004:1661, що розташовані за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н, с. Сокільники.

Таким чином, існує необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на згадані земельні ділянки у зв`язку із фактичними та правовими обставинами, які свідчать про наявність реальної, а не гіпотетичної загрози порушення його прав та законних інтересів, а також про істотного ризику утруднення або неможливості виконання майбутнього судового рішення. З цього приводу повідомив, що предметом майбутнього спору є земельні ділянки, право власності на які були неодноразово об`єктом незаконних реєстраційних дій, поділу, відчуження та повторної реєстрації. Наявні матеріали кримінального провадження, а також висновок судової почеркознавчої експертизи Львівського НДЕКЦ від 04.10.2023 року беззаперечно підтверджують, що державний акт, на підставі якого ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку, містить неавтентичний підпис посадової особи органу місцевого самоврядування. Спірні земельні ділянки вже перебували під арештом у межах кримінального провадження, однак такий арешт було скасовано ухвалою слідчого судді від 14.01.2026 року, внаслідок чого відновлено можливість вільного розпорядження майном, у тому числі його відчуження третім особам. Додатково повідомив, що йому стало відомо про вчинення власником ОСОБА_2 дій, спрямованих на реалізацію права розпорядження земельними ділянками. У разі відчуження спірних земельних ділянок до моменту вирішення справи по суті, виконання можливого рішення суду буде істотно ускладнене або взагалі неможливе. Земельні ділянки є об?єктами нерухомого майна з унікальними індивідуальними характеристиками, а тому їх відчуження або зміна правового режиму унеможливить відновлення становища, яке існувало до порушення права. Саме тому накладення арешту, як захід забезпечення позову, є єдиним ефективним способом збереження предмета спору у незмінному стані до вирішення справи по суті. Враховуючи викладене вище, просив вимоги заяви задовольнити.

Розглянувши матеріали заяви, дослідивши долучені до неї письмові докази, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 просить накласти арешт на земельні ділянки площею 0,0547 га кадастровий номер :01:004:1660, площею 0,0547 га кадастровий номер :01:004:1661, що належать ОСОБА_2 , та земельну ділянку площею 0,01 га кадастровий номер :01:004:1708, що належить ОСОБА_3 .

Вимоги заяви мотивує тим, що належна йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 049849 від 30.01.2006 року земельна ділянка площею 0,12 га кадастровий номер :01:004:0267 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Сокільники, Львівського р-ну, Львівської обл., у шахрайський спосіб була фактично замінена згаданими вище земельними ділянками, що порушує його право на вільне володіння та користування майном.

Щодо наявності підстав для забезпечення позову у запитуваний спосіб покликається на загрози порушення його прав та законних інтересів, а також істотний ризик утруднення або неможливості виконання майбутнього судового рішення, у зв`язку із відновленням на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.01.2026 року можливості вільного розпорядження нерухомим майном, у тому числі його відчуження третім особам. Додатково покликається на те, що йому стало відомо про вчинення власником ОСОБА_2 дій, спрямованих на реалізацію права розпорядження земельними ділянками.

З цього приводу слід вказати, що заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №380/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі №910/1200/20.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, забезпечення ефективного судового захисту та можливості реального поновлення прав у разі прийняття судом рішення про задоволення позову.

Із долучених письмових документів, зокрема витягів із Державного земельного кадастру про земельну ділянку і Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що земельні ділянки площею 0,0547 га кадастровий номер :01:004:1660, площею 0,0547 га кадастровий номер :01:004:1661, належать ОСОБА_2 , а земельна ділянка площею 0,01 га кадастровий номер :01:004:1708, належить ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2020 року в межах кримінального провадження № 000546 від 14.07.2020 року на земельні ділянки площею 0,0547 га кадастровий номер :01:004:1660, площею 0,0547 га кадастровий номер :01:004:1661, площею 0,01 га кадастровий номер :01:004:1708, які розташовані за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н, с. Сокільники, накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.01.2026 року в межах кримінального провадження № 000546 від 14.07.2020 року скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2020 року, на земельні ділянки площею 0,0546 га, кадастровий номер :01:004:1660, площею 0,0547 га, кадастровий номер :01:004:1661, що розташовані за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н, с. Сокільники.

Таким чином, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2020 року на земельну ділянку площею 0,01 га кадастровий номер :01:004:1708, яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н, с. Сокільники, є чинним та не скасований у встановленому законом порядку, а тому предмет можливого спору вже перебуває під судовим контролем, у зв`язку із чим мотиви заяви ОСОБА_1 щодо наявності ризику утруднення або неможливості виконання майбутнього судового рішення, не відповідають дійсності.

Крім цього, заявником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 має намір відчужити земельні ділянки площею 0,0546 га, кадастровий номер :01:004:1660, площею 0,0547 га, кадастровий номер :01:004:1661, що розташовані за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н, с. Сокільники, чи вчиниті інші дії, внаслідок яких існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявою спосіб.

Покликання на те, що ОСОБА_1 стало відомо про вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на реалізацію права розпорядження земельними ділянками, не містять жодного доказового підґрунтя, а першоджерело походження такої інформації не відображено у мотивах заяви.

З цього приводу слід вказати, що з 06.08.2020 року (моменту накладення слідчим суддею арешту на спірні земельні ділянки), тобто понад 5 років, ОСОБА_2 не порушував вимог зазначеної ухвали, що встановлено ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.01.2026 року, та не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на відчуження земельних ділянок, зміну їх правового режиму, поділу, об`єднання або іншого перетворення.

Крім цього, сам по собі факт існування кримінального провадження, а також в його межах висновку експерта, не є безумовною підставою для застосування заходів забезпечення позову у цивільному судочинстві, оскільки відповідно до ст. 149 ЦПК України вирішальним є не ймовірність задоволення позову, а наявність доведеного ризику утруднення або неможливості виконання майбутнього судового рішення.

Таким чином, наведені вище обставини у своїй сукупності спростовують твердження заявника щодо наявності обґрунтованого припущення про можливість відчуження спірних земельних ділянок їх власниками.

Окрім наведеного, накладення арешту на нерухоме майно є істотним втручанням у право власності, а тому відповідно до принципу співмірності заходів забезпечення позову такі можуть застосовуватися лише за наявності виняткових підстав, які в даному випадку відсутні.

Слід також зазначити, що заходи забезпечення позову не можуть ґрунтуватися на припущеннях або суб`єктивних побоюваннях сторони, а мають підтверджуватися належними та допустимими доказами.

Отже, заявником не доведено наявності обставин, які б свідчили про реальну загрозу утруднення або неможливості виконання можливого рішення суду, а наведені у заяві доводи ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підкріплені жодними доказами, та оцінці обставин, що є предметом майбутнього розгляду справи по суті.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про відсутність правових підстав для застосування заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, а тому у задоволенні заявиОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 149, 150, 152, 153 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заявиОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є.