Номер провадження: 22-ц/813/2151/26
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Мар`яна Ярославівна на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2025 року про відмову в прийняті та повернення зустрічної позовної заяв, постановлену під головуванням судді Аліної С.С., повний текст ухвали суду складений 27 жовтня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Одеська міська рада, Громадська організація «Водно-моторне спортнивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора Каменської О.А., зобов`язання ОСОБА_1 звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованного житлового будинку,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Одеська міська рада, Громадська організація «Водно-моторне спортнивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

У березні 2025 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, про скасування рішення державного реєстратора Каменської О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 березня 2024 року №72045191 щодо об`єкту нерухомого майна, зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку садибного типу.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2025 року у прийняті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Одеської міської ради за участю третьої особи Громадська організація «Водно-моторне спортнивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» про визнання права власності на земельну ділянку за набувальную давністю - відмовлено та повернуто ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Олійник М.Я. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 може виключити повністю задоволення первісного позову, тому апелянт вважає їх спільний розгляд доцільним.

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи . У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові).

У ч. 2 ст. 194 ЦПК України зазначено, що до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених ч. 1 цієї статті, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 185 ЦПК України, до якої відсилає ч. 2 ст. 194 ЦПК України, передбачено, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Вищенаведене свідчить про те, що процесуальним законом визначено єдиний уніфікований підхід при застосуванні наслідків подання позовної заяви (як первісної, так і зустрічної), яка подана без додержання визначених ЦПК України вимог. Таким чином, існує необхідність і в застосуванні єдиного підходу при реалізації учасниками справи права на апеляційне оскарження ухвали суду про повернення позовної заяви (як первісної, так і зустрічної).

У п. 15.10 розд. ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України зазначено, що в разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені, зокрема п. 6 ст. 353 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову), до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали.

Зі змісту вказаної норми випливає, що ухвала про відмову у прийнятті або про повернення зустрічного позову підлягає апеляційному оскарженню відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 333/6667/20 (провадження № 61-10400сво21).

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Каменської О.А. № 72045191 від 13 березня 2024 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок садибного типу, рибальський будинок АДРЕСА_1 .

Одеська міська рада звернулася до суду з позовом, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору про скасування рішення державного реєстратора Каменської О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 березня 2024 року № 72045191 щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 59,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100) із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зобов`язання ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку садибного типу, рибальського будинку під № 61 причал №195 «Ярмарочна», загальною площею 59,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олійник М.Я. звернувся до суду з зустрічним позовом до Одеської міської ради про визнання права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 42,0 кв.м. під двоповерховим будинком АДРЕСА_3 , загальною площею 59,3 кв.м. за набувальною давністю.

Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позови не взаємопов`язані, спільний розгляд є недоцільним, виникають з різних правовідносин, та задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зазначене є порушенням вимог ч.2 ст.193 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.

Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом необхідною є перевірка та встановлення тотожності усіх необхідних трьох ознак, а саме: суб`єктного складу, предмету спору, а також підстав, з яких відповідний позов заявлено.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Судом вірно встановлено, що предметом позову є визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Каменської О.А. № 72045191 від 13 березня 2024 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок садибного типу, рибальський будинок АДРЕСА_1 .

Предметом зустрічного позову ОСОБА_1 є визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 42,0 кв.м. під двоповерховим будинком АДРЕСА_3 , загальною площею 59,3 кв.м. за набувальною давністю.

Отже, хоча основний та зустрічний позови об`єднує те, що вони пов`язані з одним і тим же об`єктом нерухомого майна, але основний позов стосується визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Каменської О.А. № 72045191 від 13 березня 2024 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок садибного типу, а зустрічний позов про визнання права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 42,0 кв.м. під двоповерховим будинком.

Тому, позови не є взаємопов`язаними, вони мають різну доказову базу, а задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, оскільки він стосується визнання права власності на земельну ділянку.

Висновки суду про відсутність доцільності у прийнятті до провадження зустрічного позову ОСОБА_1 відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що підставами для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом є те, що обидва позови виникають з одних правовідносин та задоволення зустрічного позову може виключити задоволення первісного позову, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції, відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Мар`яна Ярославівна залишити без задоволення.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 лютого 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда