Справа № 650/3836/25
провадження № 2/650/1273/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Сікори О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся представник адвокат Промітний Дмитро Сергійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить: розірвати Договір оренди земельної ділянки ХС № 02149 від 19.04.2012 року; розірвати: Додаткову угоду № 1900034 від 28.12.2017 року та № 1900034-2 від 24.05.2019 року кадастровий номер: :07:024:0022, (новий орендар ТОВ ПЕРЕМОГА-ПЛЮС згідно договір відчуження №1704/25-05 від 17.04.2025 року номер запису про інше речове право щодо земельної ділянки № 31932249), предметом є земельна ділянка кадастровий номер якої :07:024:0022, яка розташована в межах території Чкалівської сільської ради, Бериславського району (раніше Великоолександрівського району), Херсонської області.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що В обґрунтування позову представник позивача зазначив такі доводи та обґрунтування.

Позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :07:024:0022, площею 17,9403 га, право власності на яку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 944140 від 11 серпня 2010 року. Земельна ділянка розташована в межах території Чкалівської сільської ради Бериславського району Херсонської області та має цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

19 квітня 2012 року між позивачем як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» як орендарем укладено договір оренди землі серія ХС № 02149, предметом якого є зазначена земельна ділянка.

У подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до договору оренди. Зокрема, 28 грудня 2017 року укладено Додаткову угоду №1900034, якою строк оренди землі продовжено до 30 листопада 2025 року. Надалі 24 травня 2019 року укладено Додаткову угоду №1900034-2, якою строк оренди продовжено до 30 листопада 2028 року.

Згідно з умовами договору оренди та додаткових угод до нього орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі, погодженому сторонами, від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням індексів інфляції. Строк сплати орендної плати встановлено у період з 01 серпня по 31 грудня кожного року шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця.

Також представник позивача зазначив, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 429085898 від 29 травня 2025 року позивачу стало відомо, що 17 квітня 2025 року орендар Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» здійснив відчуження права оренди спірної земельної ділянки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» на підставі договору відчуження №1704/25-05, унаслідок чого до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» перейшли права та обов`язки орендаря щодо земельної ділянки.

Крім того, представник позивача вказує, що ним здійснювалася спроба направлення листа новому орендарю за його юридичною адресою з описом вкладення, однак поштове відправлення було повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Представник позивача зазначив, що відповідачі не виконують істотний обов`язок орендаря щодо своєчасної та повної сплати орендної плати, оскільки позивач не отримав орендну плату за користування земельною ділянкою за 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік, що свідчить про систематичне порушення умов договору оренди землі.

На думку позивача, систематична несплата орендної плати є підставою для припинення права користування земельною ділянкою та дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, статей 31, 32 Закону України «Про оренду землі» та статті 651 Цивільного кодексу України, з урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо можливості розірвання договору оренди землі у разі встановлення факту систематичної несплати орендної плати незалежно від подальшого погашення заборгованості.

У зв`язку з викладеним позивач просить розірвати договір оренди землі серія ХС № 02149 від 19 квітня 2012 року, а також розірвати додаткові угоди до нього, а саме Додаткову угоду №1900034 від 28 грудня 2017 року та Додаткову угоду №1900034-2 від 24 травня 2019 року, що стосуються оренди земельної ділянки з кадастровим номером :07:024:0022.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку зі збройною агресією рф, унаслідок чого низка територій України, у тому числі частина Херсонської області, була тимчасово окупована. За даними Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, Бериславська селищна територіальна громада, до якої належить Чкалівська сільська рада, перебувала в тимчасовій окупації у період з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року.

На думку відповідача, унаслідок тимчасової окупації та збройної агресії рф ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», яке здійснювало діяльність на відповідній території, було позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність у повному обсязі та використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням. Відповідач зазначив, що майно підприємства було знищене та розграбоване, що унеможливило нормальне функціонування та виконання договірних зобов`язань.

Для підтвердження факту неможливості здійснення діяльності та знищення майна відповідач послався на витяг з ЄРДР щодо реєстрації кримінального провадження № 0000075 від 12 квітня 2022 року, внесеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 438 КК України. У відзиві зазначено, що 09 квітня 2022 року невстановлені особи у військовій формі з бази ТОВ «ЮТС-Агропродукт» у селі Новорайськ Бериславського району Херсонської області протиправно заволоділи автомобілем КАМАЗ та вивезли три дрони для проведення сільськогосподарських робіт.

Також у відзиві зазначено, що 17 червня 2022 року ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» звернулося із заявою про те, що з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з тимчасовою окупацією території Херсонської області військовослужбовцями рф, військовими рф здійснено проникнення на територію підприємства за адресою: Херсонська область, Бериславський район, селище Новорайськ, вул. Промислова, 3, унаслідок чого представники підприємства були позбавлені доступу до підприємства та належного майна. Крім того, у відзиві зазначено, що 23 квітня 2022 року з території підприємства військові рф захопили належні підприємству на праві власності 11 мультикоптерів DJI Argas (CE).

Окремо відповідач навів приклади рішень національних судів, якими, за твердженням відповідача, неодноразово підтверджено знищення та викрадення військовослужбовцями збройних сил рф майна підприємств, що зберігалося або перебувало за адресою: Херсонська область, Бериславський район, селище Новорайськ, вул. Промислова, 3, у тому числі із посиланням на рішення Господарського суду міста Києва у справах №910/3742/24, №910/4161/24, №910/1860/24, №910/2822/24, №910/20089/23, №910/1337/24, №910/20046/23.

Відповідач далі зазначив, що внаслідок військового вторгнення ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було заблоковано доступ до земельних ділянок, що унеможливило їх обробіток. Додатково відповідач наголосив, що внаслідок бойових дій територія, на якій розташована спірна земельна ділянка, є забрудненою вибухонебезпечними предметами та потребує проведення робіт з розмінування для забезпечення безпечного використання. Відсутність розмінування, за доводами відзиву, унеможливлює будь-яку діяльність на земельній ділянці, включаючи сільськогосподарське виробництво, а перебування працівників на такій території без проведення відповідного розмінування становить пряму загрозу для їх життя та здоров`я.

Також відповідач послався на те, що відповідно до Указів Президента України про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Херсонській області (зокрема №738/2022, №865/2022, №760/2022) та постанови Верховної Ради України від 03 листопада 2022 року №2706-IX військові адміністрації на відповідних територіях здійснюють повноваження, необхідні для забезпечення правового режиму воєнного стану, що, на думку відповідача, підтверджує надзвичайну ситуацію на території розташування земельної ділянки.

У правовому обґрунтуванні відзиву представник відповідача зазначив, що відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Також відповідач послався на частину шосту статті 762 ЦК України, згідно з якою наймач звільняється від плати за користування майном за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, та зазначив, що судова практика застосовує цю норму до орендних відносин, у тому числі щодо земельних ділянок, коли використання майна є неможливим через об`єктивні обставини.

Відповідач зазначив, що відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, а військова агресія рф проти України та тимчасова окупація територій є саме такими обставинами. У зв`язку з цим, на переконання відповідача, факт тимчасової окупації Бериславської територіальної громади у період з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року підтверджує наявність обставин непереборної сили, які об`єктивно унеможливлювали використання земельної ділянки протягом указаного періоду.

Крім того, у відзиві зазначено, що й у подальшому відповідна територія була територією активних бойових дій, на якій розташована земельна ділянка з кадастровим номером :07:024:0022, а забруднення земель вибухонебезпечними предметами внаслідок збройної агресії є обставиною, що унеможливлює безпечне використання таких земель та здійснення на них господарської діяльності. Відповідач наголосив, що неможливість обробітку земельної ділянки через її потенційне замінування та загроза життю і здоров`ю працівників є обставинами, за які орендар не відповідає, і які відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України звільняють його від сплати орендної плати за період, коли користування було неможливим.

Представник відповідача також зазначив, що Верховний Суд у своїх постановах послідовно вказує: обставини непереборної сили, такі як воєнні дії та окупація, можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання за наявності причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами та неможливістю виконання зобов`язання, а неможливість використання земельної ділянки через окупацію, знищення майна підприємства, потенційне замінування та загрозу працівникам є прямим наслідком збройної агресії, що об`єктивно унеможливило виконання умов договору.

Також відповідач послався на підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, згідно з яким з 01 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю за земельні ділянки, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих територіях. На думку відповідача, це законодавче положення підтверджує неможливість використання землі на таких територіях та відсутність підстав для нарахування орендної плати у відповідний період.

Крім того, відповідач зазначив, що згідно з розпорядженням Бериславської міської військової адміністрації № 343 від 06 листопада 2023 року земельну ділянку з кадастровим номером :07:024:0022 визнано потенційно забрудненою вибухонебезпечними предметами.

Узагальнюючи, відповідач зазначив, що позивач, посилаючись на систематичну несплату орендної плати як на підставу для розірвання договору, не враховує об`єктивну неможливість виконання відповідачем цього зобов`язання у період тимчасової окупації та активних бойових дій, а також обставини потенційного замінування земельної ділянки та загрози життю працівників. Відповідач зазначив, що частина шоста статті 762 ЦК України прямо передбачає звільнення від орендної плати у таких випадках, а чинне податкове законодавство також передбачає звільнення від плати за землю на відповідних територіях протягом визначеного періоду.

Додатково представник відповідача послався на постанову Херсонського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 650/3776/24, у якій суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди та зазначив, що виплата орендної плати залежить від можливості здійснення орендарем господарської діяльності, а підтверджені обставини непереборної сили звільняють орендаря від відповідальності (стаття 617 ЦК України) та від плати за час неможливості використання майна (частина шоста статті 762 ЦК України). Також у постанові наведено посилання на лист ГУ ДСНС у Херсонській області від 11 червня 2025 року №66 03-2942/66 16/3, яким підтверджено потенційну забрудненість території вибухонебезпечними предметами та відсутність гарантій безпеки при проведенні польових робіт.

З огляду на зазначене представник відповідача вважає, що відсутність сплати орендної плати у період окупації та до підтвердження безпечного стану земельної ділянки є наслідком обставин непереборної сили, за які відповідач не відповідає, а тому розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати орендної плати за цей період є безпідставним. Відповідач також зазначив, що товариство не відмовляється від виконання своїх зобов`язань, однак наголошує на неможливості їх виконання у період окупації, ліквідації її наслідків та до моменту повного розмінування земельної ділянки, що унеможливлює безпечне ведення господарської діяльності.

У зв`язку з цим представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі та відмовити у стягненні з відповідача судового збору і витрат на правничу допомогу.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що В обґрунтування відповіді на відзив представник позивача зазначив, що доводи відповідача не спростовують заявлених вимог та не підтверджують наявності підстав для звільнення від виконання зобов`язань за договором оренди, у зв`язку з чим відзив є безпідставним.

Зокрема, представник позивача вказав, що наданий відповідачем витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні за ч.1 ст.438 КК України стосується фактів воєнних злочинів та пошкодження або викрадення майна підприємства і не доводить непридатність або неможливість використання саме орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням, а також не підтверджує наявність встановлених обмежень чи визнання ділянки небезпечною для сільськогосподарського використання. На думку представника позивача, сам факт відкритого досудового розслідування не може бути належним доказом, який звільняє відповідача від сплати орендної плати або виправдовує невиконання договору.

Представник позивача також заперечив посилання відповідача на воєнний стан та окупацію, зазначивши, що після деокупації відповідач не довів вчинення належних дій щодо відновлення діяльності, забезпечення можливості використання земель, належної взаємодії з орендодавцями та повідомлення їх про неможливість користування ділянками.

Окремо представник позивача навів доводи щодо форс-мажорних обставин, зазначивши, що лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року має загальний характер і не є сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а тому не підтверджує неможливість виконання конкретного договору. З урахуванням висновків Верховного Суду представник позивача зазначив, що сторона, яка посилається на форс-мажор, повинна довести причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами та неможливістю виконання саме конкретного зобов`язання, однак сертифікат Торгово-промислової палати України, виданий за зверненням відповідача, відсутній, як і докази зупинення роботи підприємства та належного повідомлення орендодавців.

Крім того, представник позивача зазначив, що відповідач не надав доказів сплати орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, а також вказав на відчуження права оренди на користь іншої юридичної особи, що, на думку представника позивача, свідчить про відсутність доведеної об`єктивної неможливості виконання договору.

Також представник позивача навів доводи про зловживання відповідачем процесуальними правами, посилаючись на статтю 44 ЦПК України, зазначивши, що відповідач системно подає численні процесуальні заяви та клопотання, чим штучно затягує розгляд аналогічних справ і створює надмірне навантаження на суд.

У підсумку представник позивача послався на положення ЦК України, Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», вказавши, що обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату є обов`язковим, а систематичне порушення строків її сплати є підставою для дострокового розірвання договору, у зв`язку з чим позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В обґрунтування додаткових пояснень представник відповідача зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2024 року № 740 затверджено Порядок ведення реєстру територій, забруднених або імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами, у зв`язку з чим запроваджено відповідну геоінформаційну систему та інтерактивну карту територій, яка адмініструється Державною службою України з надзвичайних ситуацій.

Відповідно до даних інтерактивної карти ДСНС, розміщеної на офіційному вебсайті «Розмінування України», територія Чкалівської сільської ради Бериславського району Херсонської області належить до територій, де виявлені або ймовірно можуть знаходитися вибухонебезпечні предмети. При цьому аналогічні висновки, за твердженням представника відповідача, містяться у постановах Миколаївського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року та 15 жовтня 2025 року у справах № 485/688/25 та № 485/582/25.

Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, що відстань між Чкалівською сільською радою Бериславського району Херсонської області та Горностаївською сільською радою Каховського району Херсонської області, яка на даний час перебуває під окупацією рф, становить близько 50 км.

З огляду на викладене представник відповідача зазначив, що у зв`язку із забрудненням земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, можливістю її замінування, а також постійними атаками російських FPV-дронів та ракет, що створюють загрозу життю працівників підприємства, використання спірної земельної ділянки та ведення господарської діяльності на ній є неможливим.

У зв`язку із зазначеним представник відповідача вказав, що за наявності обставин, за які орендар не відповідає, у розумінні частини шостої статті 762 ЦК України, у орендаря відсутній обов`язок сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою.

В обґрунтування клопотання про долучення доказів представник відповідача зазначив, що Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22 роз`яснив: посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, з метою уникнення негативних наслідків невиконання, при цьому інша сторона договору доводить саме факт невиконання або неналежного виконання зобов`язання контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання, і саме вона повинна надати відповідні докази у разі виникнення спору. Такі підходи, на думку заявника, підтверджені також у низці постанов Верховного Суду (зокрема від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року та від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22).

Далі представник відповідача послався на те, що у справі № 650/3776/24 суд апеляційної інстанції встановив наявність обставин непереборної сили, які не залежали від волевиявлення відповідача та перешкоджали здійсненню ним господарської діяльності, а наявність таких обставин, зокрема, посвідчувалася: розпорядженням Новорайської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 31 жовтня 2023 року № 163, яким земельні ділянки, що орендуються Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», визнавалися непридатними для користування у зв`язку з потенційною загрозою забруднення вибухонебезпечними предметами, у тому числі шляхом визначення таких земельних ділянок такими, що не є об`єктами оподаткування у період з 01 березня 2022 року до 31 грудня 2023 року; рішенням Херсонської обласної ради від 23 грудня 2022 року № 491 «Про наявність обставин непереборної сили та затвердження переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин», до переліку яких включено Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ».

Заявник також навів, що у постанові Верховного Суду у справі № 650/3776/24 викладено міркування щодо компетенції органів місцевого самоврядування та військово-цивільних адміністрацій у сфері регулювання земельних відносин, із посиланням, зокрема, на пункт 21 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтю 1 та пункт 27 статті 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», статтю 140 Конституції України, статті 8 та 12 Земельного кодексу України. На підставі наведеного заявник стверджував, що питання щодо посвідчення факту неможливості використання земельних ділянок з причин непридатності внаслідок потенційної загрози їх забруднення вибухонебезпечними предметами належить до компетенції відповідних органів, а прийняті ними акти можуть використовуватися як належні та допустимі докази.

Крім того, представник відповідача зазначив, що загальне право орендодавця у разі систематичного невиконання орендарем умов договору (зокрема систематичної несплати орендної плати) полягає у можливості вимагати стягнення заборгованості та ініціювати розірвання договору, однак законодавець передбачив звільнення сторони від відповідальності у разі доведення, що порушення зобов`язання сталося внаслідок випадку або непереборної сили (з посиланням на статті 614, 615, 617 ЦК України).

Окремо представник відповідача послався на імперативне правило, закріплене у частині шостій статті 762 ЦК України, відповідно до якого наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Заявник зазначив, що за встановлення обставин непереборної сили, які унеможливили користування об`єктом оренди, суд апеляційної інстанції у справі № 650/3776/24 дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення орендної плати за відповідний період.

Також представник відповідача вказав, що доводи касаційної скарги у справі № 650/3776/24 таких висновків не спростовували і зводилися до посилань на правові висновки, ухвалені за інших фактичних обставин, та до спроби переоцінки доказів, що не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету ТОВ «ЮТС-Агропродукт» в підсистемі «Електронний суд». Про причини неявки суд не повідомив. У відзиві не висловив свою позицію щодо його участі в судовому засіданні.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом направлення на його юридичну адресу ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки, які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за відповідною адресою. Такі заходи були судом вжиті неодноразово.

Вирішуючи питання про можливість проведення судового засідання без участі представника ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» суд також виходив з положень частини шостої статті 14 ЦПК України відповідно до якої юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Відповідач ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» не виконав такий обов`язок та не зареєстрував свій кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, з огляду на що суд зазначає, що права відповідача, який не зареєстрував електронний кабінет, не порушуються у разі ненаправлення йому позивачем паперових копій процесуальних документів при поданні позову з використанням підсистеми «Електронний суд». Відповідач несе певні негативні наслідки невиконання обов`язку з реєстрації електронного кабінету. Ці наслідки прямо передбачені ЦПК України, вони є збалансованими та пропорційними, тобто не порушують основоположні принципи цивільного процесу, такі як верховенство права, рівність учасників судового процесу перед законом та судом, диспозитивність, гласність та відкритість судового процесу, змагальність сторін, пропорційність, зокрема, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами тощо. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №752/11445/22, від 01.02.2024 у справі №520/11344/23, від 28.03.2023 у справі №260/1322/21 (з урахуванням відмінностей у змісті процесуальних кодексів).

З огляду на викладені обставини, а також враховуючи, що представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, не з`явилися до суду без поважних причин, окремі з них не вжили заходів для реалізації свого процесуального обов`язку щодо реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у матеріалах справи доказами та письмовими поясненнями сторін.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені учасниками доводи суд дійшов таких висновків.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 17,9403 га, кадастровий номер :07:024:0022, яка розташована на території Чкалівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, за межами населеного пункту, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності позивача на зазначену земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №944140 від 11 серпня 2010 року.

19 квітня 2012 року між орендодавцем та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено договір оренди земельної ділянки ХС №02149, предметом якого є передача в строкове платне користування земельної ділянки з кадастровим номером :07:024:0022 площею 17,9403 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У подальшому сторони змінювали умови договору оренди шляхом укладення додаткових угод.

Так, 28 грудня 2017 року між орендодавцем та орендарем укладено Додаткову угоду №1900034, якою строк дії договору оренди землі було продовжено до 30 листопада 2025 року.

Надалі 24 травня 2019 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1900034-2, якою строк оренди земельної ділянки продовжено до 30 листопада 2028 року.

Відповідно до умов договору оренди землі та додаткових угод до нього орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та визначена у розмірі 5,31 % та 8,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за один рік оренди, а обчислення її розміру здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

З витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №НВ-025 встановлено, що станом на 05 червня 2025 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 560 005,80 грн.

Умовами договору та додаткових угод передбачено, що орендна плата повинна сплачуватися орендарем щорічно в період з 01 серпня до 31 грудня шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок орендодавця.

Разом з тим судом встановлено, що орендна плата за користування земельною ділянкою за 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік позивачу не була сплачена, у зв`язку з чим позивач не отримував передбачених договором платежів за користування належною йому земельною ділянкою, що свідчить про неодноразове порушення орендарем умов договору щодо своєчасної та повної сплати орендної плати.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №429085898 від 29 травня 2025 року встановлено, що 17 квітня 2025 року ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» уклало договір відчуження права оренди земельних ділянок №1704/25-05, у зв`язку з чим право оренди, зокрема щодо спірної земельної ділянки, було передано ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», про що внесено запис про інше речове право щодо земельної ділянки №31932249.

Позивач вживав заходів щодо повідомлення нового орендаря та направляв на адресу ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» поштове відправлення з описом вкладення, однак таке відправлення було повернуто відправнику з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, офіційно засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України, яка стала підставою для введення воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, визнається форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). ТПП України підтвердила, що 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000075 від 12 квітня 2022 року, встановлено факт реєстрації двох епізодів можливих кримінальних правопорушень, кваліфікованих за частиною першою статті 438 КК України порушення законів та звичаїв війни.

Перший епізод зареєстровано на підставі самостійного виявлення прокурором відповідної інформації. У ньому зазначено, що 09 квітня 2022 року приблизно об 12:00 годині невстановлені особи у військовій формі з території бази ТОВ «ЮТС-Агропродукт», яка розташована в селі Новорайськ Бериславського району Херсонської області, вивезли три одиниці сільськогосподарської техніки зокрема автомобіль КАМАЗ державний номер НОМЕР_1 на загальну суму близько 1,5 мільйона гривень. Вказані дії здійснені в умовах воєнного стану, оголошеного президентом російської федерації ОСОБА_2 , що становить порушення норм міжнародного гуманітарного права, зокрема Женевської конвенції.

Другий епізод внесено до ЄРДР 17 червня 2022 року на підставі заяви ТОВ «ЮТС-Агропродукт». Згідно з викладеними в ній обставинами, у зв`язку з тимчасовою окупацією збройними силами російської федерації території Херсонської області, зокрема Бериславського району, 24 лютого 2022 року російські військові проникли на територію підприємства за адресою: селище Новорайськ, вул. Промислова, 3, внаслідок чого працівники товариства були позбавлені доступу до свого майна. Крім того, 23 квітня 2022 року з території підприємства було захоплено 11 одиниць мультикоптерів DJI Agras (CE). Унаслідок цих дій підприємство також втратило можливість обробляти земельні ділянки загальною площею 60 532,9902 га, розташовані у Херсонській області.

Відповідно до розпорядження Херсонської обласної ради від 01 березня 2023 року № 24 «Про доповнення переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили», до відповідного переліку було включено Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» (), юридична адреса: вул. Промислова, буд. 3, с. Новорайськ, Новорайська сільська територіальна громада, Бериславський район. Зазначене розпорядження підлягало затвердженню на сесії обласної ради, що прямо вказано в пункті 2 цього нормативного акта.

Відповідно до розпорядження начальника Бериславської міської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 06 листопада 2023 року № 343 «Про надання пільг товариству з обмеженою відповідальністю "ЮТС-АГРОПРОДУКТ" із місцевих податків та зборів на території Бериславської міської територіальної громади на 2023 рік» ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» () надано пільги зі сплати місцевих податків та зборів у частині земельного податку, орендної плати за землі комунальної власності, єдиного податку четвертої групи для юридичних осіб за 2023 рік, за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Цим же розпорядженням визнано, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» () на території Бериславської міської територіальної громади, є непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами, та у 2023 році не є об`єктом оподаткування на території деокупованої Бериславської міської територіальної громади у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону.

Земельним кодексом України, а саме статтею 96, передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату. Вказана норма кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка надає орендодавцю право вимагати своєчасного внесення орендної плати.

На підставі статті 32 Закону України «Про оренду землі», договір оренди може бути достроково розірваний у разі невиконання орендарем своїх зобов`язань, визначених статтями 24, 25 цього закону та умовами договору.

Відповідно до статті 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення його умов однією зі сторін. Істотним вважається таке порушення, яке призводить до того, що інша сторона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору.

Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до пункту «д» статті 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 10 постанови від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22, провадження № 12-80гс23, зробила наступний висновок щодо застосування норм права: «Застосовуючи в контексті спірних правовідносин статті 13, 17, 15 та 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-IX, а також статті 3, 6, 627, 638, 640 ЦК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що договір оренди землі є консенсуальним.

Слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01.01.2013), з якого у його сторін виникають права і обов`язки зобов`язального характеру, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права (третє речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час підписання Договору).

Абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії.

Тому сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340- IX зокрема на власний розсуд встановити інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення.

Умови договору оренди землі, що не відповідають указаним вище імперативним нормам Закону № 161-XIV, не змінюють визначеного в Законі № 161-XIV моменту, з якого розпочинається перебіг строку дії договору оренди землі».

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору.

Земельним кодексом України, а саме статтею 96, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма Земельного кодексу України кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в укладеному Договорі оренди землі, а саме в п 29- «Орендодавець має право вимагати від орендаря в повному обсязі внесення орендної плати» та п.32 - «Орендар зобов`язаний розраховуватися з Орендодавцем по орендній платі».

На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічна умова зазначена у пункті 12.3 Договору оренди землі (у редакції від 26.12.2023 року).

У зв`язку з цим, прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2022, 2023 та 2024 роках, є невиконанням обов`язків відповідача, передбачених договором оренди землі, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання Договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про оренду землі» до інших законодавчих актів, що регулюють відносини щодо оренди земельної ділянки відносяться положення Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушення зобов`язань, а саме його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є підставою для розірвання договору.

Загальною умовою виконання цивільно-правових зобов`язань, відповідно до ст. 526 ЦК України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з п. 2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При погоджені з відповідачем строку сплати орендної плати за користування земельними ділянками, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є істотною умовою договору оренди землі, позивач розраховував на своєчасне отримання орендної плати за землю у відповідному розмірі. А отже в зв`язку з порушенням строку сплати орендної плати, сторона орендодавців була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала при укладені Договору оренди землі.

Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до п. «д» ст. 141 ЗК України є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Отже договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичного порушення строків сплати орендної плати, разове порушення умов договору не є підставою для його розірвання. Несплата орендної плати, а також невиконання обов`язку щодо нарахування та сплати щорічних інфляційних витрат відповідачем є підставою для розірвання Договору оренди землі. Із зазначеного питання є відповідна позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 12 грудня 2012 року справа № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року № 6-1449цс17 і яка в силу ст. 263 ЦПК України повинна враховуватись судами при прийнятті рішення.

Сам факт систематичного порушення Договору оренди землі щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №484/301/18, провадження №61-39488ск18.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Незалежно від того, несплата орендної плати була в повному обсязі або в частині.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди». Такого висновку дійшла об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18. Схожі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 17 червня 2021 року, справа № 485/784/20, провадження № 61-3760св21, та від 10 вересня 2021 року, справа № 650/628/19-ц, провадження № 61-21777св19.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на вищевказані обставини, згідно з Договором оренди землі, відповідач зобов`язаний був нарахувати орендодавцю орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки.

Відповідно до договору оренди землі ХС № 02149 від 19 квітня 2012 року у редакції додаткової угоди №1900034 від 28 грудня 2017 року та додаткової угоди №1900034-2 від 24 травня 2019 року орендна плата за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :07:024:0022 встановлена у розмірі 8,5 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на 05 червня 2025 року становить 560 005,80 грн, що складає 47 600,49 грн за один повний рік оренди.

Починаючи з 2022 року та протягом 2023 і 2024 років орендна плата Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» орендодавцю не сплачувалася, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості за вказаний період становить 142 801,48 грн, що складається із сум орендних платежів за 2022, 2023 та 2024 роки.

Матеріали справи не містять жодних доказів сплати орендної плати відповідачем, зокрема - платіжних документів, квитанцій або іншої інформації, що свідчила б про виконання ним грошового зобов`язання за договорами. Водночас, позивач послідовно й обґрунтовано заперечує факт надходження будь-яких коштів у рахунок орендної плати за 2022-2024 роки, посилаючись на конкретні умови договору, розрахунок заборгованості.

Не надав представник відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» і доказів того, що новий орендар вказаної земельної ділянки ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» на даний час здійснює на ній господарську діяльність, виконує умови договору оренди, зокрема щодо цільового використання землі, її обробітку та сплати орендної плати.

Крім того, у відзиві представник відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не заперечує той факт, що орендна плата за договором оренди землі за 2022-2024 роки позивачу не сплачувалась, однак посилається при цьому на обставини непереборної сили (форс-мажор), зокрема: окупацію території, на якій розташована спірна земельна ділянка, неможливість її використання через потенційну загрозу мінування, втрату доступу до майна підприємства, які, на думку відповідача, звільняють його від обов`язку сплачувати орендну плату за вказані періоди.

Суд не погоджується з наведеними у відзиві доводами представника відповідача в частині причин невиконання договірних зобов`язань щодо виплати орендної плати за 2023 рік та 2024 рік, зважаючи на встановлені у справі обставини, умови укладеного договору оренди землі, положення чинного законодавства, а також відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність законних підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язань щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за відповідний період.

За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі № 757/58385/16-ц).

Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору.

Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21».

З початку 2014 року мала місце збройна агресія російської федерації, яка розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. І на даний час російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації. […] Зазначений факт розглядається як загальновідомий для обох сторін. Факт військової агресії визнаний на національному рівні, в тому числі в Законах України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене в районі відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення антитерористичної операції», Постановах Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до парламентів іноземних держав, парламентських асамблей міжнародних організацій щодо засудження триваючої агресії російської федерації проти України», «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором», «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», Рішеннями Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» тощо ( постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2019 року у справі № 911/1897/18).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2924/02.0-7.1.

Так, в цьому листі, розміщеному на офіційному сайті, Торгово-промислова палата України на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно з наведеними положеннями закону та висновками Верховного Суду у разі, якщо боржник (у даному випадку орендар ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ») посилається на причину невиконання зобов`язання на наявність обставин, які він вважає форс-мажорними, він має надати докази того, що саме ці обставини перешкодили йому у виконання зобов`язань.

З матеріалів справи встановлено, що Товариство обмежилось лише посиланням на військові дії на території України та Херсонської області зокрема, але не надало доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства. Представник відповідача не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом. Також відсутні докази отримання відповідачем відповідного сертифікату Торгово-промислові палати в Україні із засвідченням таких обставин.

Суд вважає, що той факт, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не здійснювалася посівна кампанія в 2023 році та в 2024 році, не може свідчити про те, що таке рішення уповноважених представників підприємства було обумовлене саме обставинами непереборної сили та його наслідком має бути фактично одностороння відмова від виконання своїх обов`язків за договорами оренди.

Крім того, з боку представників ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не було направлено орендодавцю жодного повідомлення про неможливість використання вказаної земельної ділянки впродовж 2023 та 2024 років, відомості щодо виникнення обставин непереборної сили до відома позивача доведені не були.

Відповідно до Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 територія Бериславської селищної територіальної громади, до якої належить Брускинська сільська рада, на якій розташована, зокрема спірна земельна ділянка, була тимчасово окупованою російською федерацією з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року.

Тобто протягом 2023 року та 2024 року відповідна територія не передбачала перешкод, пов`язаних із збройним конфліктом або тимчасовою окупацією. Після деокупації території в листопаді 2022 року, жодних обмежень, що могли б перешкоджати використанню земель для господарської діяльності, не існувало.

Обставини, пов`язані із потенційним замінуванням, про які зазначає представник відповідача, не можуть свідчити про існування для нього об`єктивних перешкод у використанні даної земельної ділянки. Процедура розмінування та приведення відповідних земельних ділянок у стан, придатний для господарської діяльності, вже передбачає активну поведінку орендаря, яка включає звернення до відповідних компетентних органів для організації обстеження земель, ініціювання процедур розмінування та вжиття інших необхідних заходів для забезпечення використання цих земель. Орендар, як сторона, яка володіє правом користування земельною ділянкою, має вирішити питання щодо розмінування та привести земельну ділянку в стан, придатний для сільськогосподарської діяльності.

Крім того, якщо орендар зіткнувся з об`єктивними перешкодами, він мав звернутися до орендодавця, повідомити про ці обставини та обговорити можливі заходи для вирішення проблеми. Однак, суду не надано доказів того, що орендар ініціював відповідні процедури, звертався до компетентних органів чи подав конкретні заяви щодо обстеження і розмінування земель. Він не виявив належної активності, і саме тому земельні ділянки не були оброблені, а зобов`язання за договорами оренди не виконувались.

Загальновідомі факти свідчать, що на відповідній території інші особи, які проявили активну господарську поведінку, вже досягли розмінування земельних ділянок, і ці землі використовуються в сільськогосподарських цілях не перший рік. Тому в даному випадку суд не може констатувати, що орендар не міг використовувати вказані земельні ділянки через об`єктивні причини, оскільки він сам не вжив належних заходів для вирішення цієї ситуації.

Крім того, в даному випадку суд враховує, що земля є спеціальним предметом, який за своїми природними властивостями вимагає постійної опіки та догляду. Договірні відносини, що виникають між орендодавцем і орендарем, передбачають певні права та обов`язки, які повинні виконуватись належним чином. Весь масив обов`язків щодо подальшого використання земельної ділянки в першу чергу покладається на орендаря, який має право користування цією земельною ділянкою. Оскільки власник земельної ділянки, передаючи її в оренду, не має права користуватися нею, ініціатива щодо використання та догляду за земельною ділянкою повинна виходити від орендаря.

Однак, в даному випадку орендар обрав пасивну позицію і не вжив належних заходів для активного використання землі, зокрема не організував обстеження та розмінування ділянки, не звернувся до орендодавця з відповідними запитами або пропозиціями щодо вирішення проблеми. Тому орендар не виконав свої зобов`язання за договорами оренди та не забезпечив належне використання земельної ділянки, не маючи для цього об`єктивних перешкод.

В цьому контексті суд також враховує загальні приписи щодо істотності порушень умов договору, що містяться в Цивільному кодексі України. Згідно з положеннями статті 651 ЦК України, договір може бути розірваний за рішенням суду, якщо одна зі сторін істотно порушила умови договору, і таке порушення призводить до того, що інша сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотним порушенням є таке, що суттєво порушує баланс прав і обов`язків сторін, викликаючи серйозні наслідки для виконання договору, що в свою чергу ставить під загрозу подальше виконання його умов. Враховуючи це, суд має ретельно оцінити всі обставини справи, наслідки порушення та ступінь довіри до контрагента, перш ніж приймати рішення щодо розірвання договору оренди землі.

За описаних обставин, які стосуються поведінки орендаря впродовж 2023 та 2024 років, очевидним є те, що орендар самоусунувся від виконання своїх обов`язків орендаря, вживає усіх заходів, як для невиплати орендної плати, так і для залишення спірної земельної ділянки, створюючи штучні перешкоди для її повернення. Зокрема, це вбачається з того, що відповідачем вже після вжиття позивачем заходів щодо судового розв`язання спору було укладено договір відчуження права оренди на користь іншої юридичної особи, щодо якої жодних даних про господарську діяльність або інтерес цієї юридичної особи до вказаної земельної ділянки в матеріалах справи немає. Це свідчить про те, що орендар фактично втратив довіру, і подальше перебування спірної земельної ділянки вже у нового орендаря не дає підстав для очікувань, що вона буде використовуватися в майбутньому, а також що орендодавець отримає орендну плату за майбутні роки в добровільному порядку. З огляду на ці обставини, суд має підстави для висновку, що збереження договору оренди в умовах такої поведінки орендаря є неможливим, оскільки це порушує баланс прав та обов`язків сторін і фактично ставить під загрозу подальше виконання договору.

Що стосується покликання представника відповідача на здійснення досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає, що з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000075 від 12 квітня 2022 року вбачається, що розслідування здійснюється за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 438 КК України порушення законів і звичаїв війни. Зокрема, слідством встановлено два епізоди: перший стосувався незаконного вивезення невстановленими особами у військовій формі з території бази ТОВ «ЮТС-Агропродукт» у селі Новорайськ трьох одиниць сільськогосподарської техніки (включаючи автомобіль КАМАЗ) 09 квітня 2022 року; другий стосувався захоплення 11 одиниць мультикоптерів DJI Agras (CE) 23 квітня 2022 року, що перебували на території підприємства, а також втрати підприємством можливості доступу до власного майна внаслідок окупації території.

Разом із тим, вказане кримінальне провадження стосується саме фактів воєнних злочинів та пошкодження (або викрадення) майна підприємства, а не придатності або непридатності до використання впродовж 2023 та 2024 років конкретної орендованої земельної ділянки. Жодних доказів того, що за результатами досудового розслідування або у межах проведених слідчих дій спірна земельна ділянка була визнана такою, що не може використовуватись за цільовим призначенням, матеріали справи не містять. В матеріалах справи відсутні докази того, що зазначена земельна ділянка оголошена небезпечною для сільськогосподарського використання або на неї накладено санітарні, техногенні чи екологічні обмеження.

Відтак, сам факт наявності відкритого досудового розслідування не може вважатися належним доказом, який би звільняв відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати або слугував підставою для невиконання договору за вказані два роки.

Щодо посилання відповідача на розпорядження Херсонської обласної ради від 01 березня 2023 року №?24, суд зауважує, що відповідне розпорядження саме по собі не є правовою підставою для звільнення відповідача від виконання договірних зобов`язань щодо сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки. Це розпорядження носить виключно організаційно-декларативний характер та передбачає включення суб`єктів господарювання до переліку таких, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, для цілей звернення до державних органів чи участі в програмах підтримки. Однак воно не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, не скасовує зобов`язань, які покладені на нього договором оренди землі, та не містить жодної імперативної норми щодо автоматичного припинення чи призупинення нарахування та сплати орендної плати.

Крім того, вказане розпорядження підлягає обов`язковому затвердженню на сесії обласної ради, про що прямо зазначено в його тексті. Відповідачем не надано доказів того, що розпорядження було належним чином затверджене та набуло чинності в установленому законом порядку. Водночас сам факт включення до переліку постраждалих суб`єктів не встановлює жодного факту, що безпосередньо впливає на зобов`язання відповідача за конкретним договором оренди та не свідчить про неможливість виконання саме обов`язку зі сплати орендної плати за спірну земельну ділянку.

Отже, посилання на розпорядження Херсонської обласної ради не є належним і достатнім доказом для звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди земельної ділянки за вказані роки.

Що стосується посилання представника відповідача на розпорядження органів місцевого самоврядування щодо надання пільг з місцевих податків і зборів, зокрема й орендної плати за землю, суд зазначає таке.

Відповідно до змісту вказаних розпоряджень, пільги зі сплати орендної плати стосуються земель комунальної власності, наданих в оренду, тобто відносин, у яких орендодавцем виступає територіальна громада. Натомість спірна земельна ділянка, яка є предметом спору, перебуває у приватній власності позивача, що підтверджується належними правовстановлюючими документами, і не належить до земель комунальної форми власності. Відтак, положення вказаних розпоряджень щодо звільнення від орендної плати на ці відносини не поширюються.

Щодо вказівки у розпорядженнях на те, що окремі земельні ділянки не є об`єктом оподаткування у зв`язку з потенційним забрудненням вибухонебезпечними предметами, суд зазначає, що йдеться саме про потенційну загрозу, яка сама по собі не свідчить про наявність фактичного забруднення, яке б унеможливлювало використання спірної земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідачами не надано жодного акту технічного обстеження, сертифіката чи іншого документа, що підтверджував би реальний техногенний стан ґрунту або визнання спірної земельної ділянки непридатною до використання за 2023 та 2024 роки.

Таким чином, наведені розпорядження не звільняють ані ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», ані ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», як нового орендаря, від обов`язку сплати орендної плати саме за спірну земельну ділянку, яка є приватною власністю і не віднесена до земель комунальної форми власності за вказаний період, а потенційна загроза забруднення не може тлумачитися як безумовна підстава для звільнення від виконання грошового зобов`язання за договорами оренди.

Крім того, сприяння суб`єкту господарювання шляхом надання пільг з оподаткування (у тому числі звільнення від сплати земельного податку або мінімального податкового зобов`язання), як це передбачено відповідними розпорядженнями органів місцевого самоврядування, жодним чином не впливає на зміст та виконання договірних зобов`язань між орендодавцем і орендарем.

Оподаткування та договірні відносини регулюються різними правовими інститутами. Норми податкового законодавства, які визначають порядок нарахування і сплати податку за землю, не мають впливу на зобов`язання сторін, що виникли з договору оренди землі приватної власності. Звільнення від земельного податку це публічно-правовий захід, спрямований на зменшення податкового навантаження, а не на звільнення від обов`язку сплачувати орендну плату, яка є елементом приватно-правового зобов`язання, погодженого сторонами в договорі.

Таким чином, навіть за умов надання податкових пільг, договір залишається чинним, а орендар зобов`язаний виконувати всі його істотні умови, зокрема щодо сплати орендної плати, визначеної в розмірі, строках і порядку, погоджених сторонами.

Що стосується посилань представника відповідача на постанову Херсонського та Миколаївського апеляційного суду, суд зазначає, що у даному випадку мова не йде про висловлення правової позиції, яка є обов`язковою до застосування судами нижчих інстанцій у розумінні статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, кожна справа розглядається судом з урахуванням конкретних фактичних обставин, наявних доказів та умов укладення договору, а тому правові висновки, викладені у наведених судових рішеннях, не можуть автоматично застосовуватись до спірних правовідносин у цій справі.

Обставини, встановлені під час розгляду даної справи, свідчать, що представник відповідача не довів факту наявності обставин, на які посилався у відзиві, зокрема щодо наявності форс-мажорних обставин або неможливості використання земельної ділянки, у зв`язку з чим доводи відповідача не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Що стосується покликань представника відповідача на дані, які містяться в інтерактивній мапі територій, потенційно забруднених вибухонебезпечними предметами, суд, відповідно до частини сьомої статті 85 ЦПК України, здійснив огляд зазначеного веб-ресурсу.

Встановлено, що за веб-адресою https://mine.dsns.gov.ua/ розміщено інтерактивну мапу територій, які потенційно можуть бути забруднені вибухонебезпечними предметами. Вказана мапа дозволяє здійснювати огляд інформації у реальному часі та відображає актуальні на момент огляду дані щодо ймовірних небезпечних ділянок.

Разом з тим, зазначена мапа не містить історичних даних про стан територій у минулі періоди часу, зокрема на період, який є предметом судового розгляду, а також не підтверджує факт реального забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, а лише відображає потенційний ризик такого забруднення.

Отже, зважаючи на систематичне невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, за договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який укладено між сторонами та діяв впродовж вказаного періоду часу, наявні підстави для розірвання договору оренди, у зв`язку з чим позов слід задовольнити.

Оскільки орендар відповідно до умов договору оренди землі ХС № 02149 від 19 квітня 2012 року у редакції додаткової угоди №1900034 від 28 грудня 2017 року та додаткової угоди №1900034-2 від 24 травня 2019 року зобов`язаний сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :07:024:0022 у розмірі 8,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 560 005,80 грн, що складає 47 600,49 грн за кожен повний рік оренди, а судом встановлено факт невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» обов`язку щодо сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, наявна заборгованість з орендної плати перед орендодавцем за вказаний період у сумі 95 200,98 грн, що складається із сум орендних платежів за 2023 та 2024 роки.

Вказана заборгованість свідчить про істотне порушення відповідачем умов договору оренди землі та відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для його дострокового розірвання.

Що стосується посилань позивача щодо виникнення заборгованості з орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою впродовж 2022 року, суд зазначає, що вищенаведені обставини стосовно перебування спірної земельної ділянки на території, яка відповідно до Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України28 лютого 2025 року № 376 була тимчасово окупованою в період з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року, свідчать про те, що орендар ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не міг користуватися нею впродовж вказаного періоду із незалежних від нього причин і як наслідок, з урахуванням сезонного виду господарства, не міг провести посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю.

Такі обставини свідчать про необхідність застосування в даному випадку положень частини шостої статті 762 ЦК України, відповідно до якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

На цій підставі доводи позивача у цій частині суд визнає необґрунтованими.

Разом з цим, суд зазначає, що відсутність вини орендаря щодо невиплати орендної плати за 2022 рік, тобто неумисне допущення ним порушення відповідних умов договору, хоча враховане при розгляді даної справи, проте не впливає на наявність підстав для задоволення вимоги про розірвання договору оренди, адже в даному випадку невиплата орендної плати в повному обсязі за 2023 рік та 2024 рік утворює систематичність порушення строків сплати орендної плати, аналіз щодо чого судом був наведений.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач систематично не виконував обов`язок зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, що є істотним порушенням договору відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» та статті 651 ЦК України. Водночас у матеріалах справи відсутні докази, що несплата за вказаний період була спричинена форс-мажорними обставинами або іншими незалежними від відповідача причинами, які б унеможливлювали виконання його зобов`язань.

При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт», заперечуючи проти розірвання договору оренди землі та одночасно наполягаючи на відсутності у нього обов`язку сплачувати орендну плату, не пропонує жодних шляхів врегулювання ситуації, не обґрунтовує можливості чи строків поновлення платежів, не подає будь-якого реалістичного плану подальшого користування спірною земельною ділянкою. Така пасивна позиція не лише позбавляє позивача права на отримання доходу з належного йому об`єкта приватної власності, але й призводить до залишення земельної ділянки в стані господарської ізоляції на невизначений час, коли власник позбавлений реальної можливості як самостійно її використовувати, так і передати в оренду іншому добросовісному користувачу.

Такий стан речей є неприпустимим як з точки зору охорони прав орендодавця, так і з огляду на суспільно значущу потребу у стабільному сільськогосподарському виробництві в умовах воєнного стану, коли збереження та ефективне використання земельного фонду країни набуває особливої ваги для забезпечення продовольчої безпеки держави. Крім того, відповідно до засад земельного законодавства, земля як об`єкт особливого правового режиму повинна використовуватись раціонально та відповідно до її цільового призначення. Тривале утримання земельної ділянки у невизначеному правовому стані без її обробітку суперечить публічному інтересу та створює ризик поступової деградації ґрунтів, втрати їх родючості, засмічення бур`янами й зниження якісних характеристик, що унеможливлює ефективне сільськогосподарське використання у подальшому.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено повністю, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідачів.

Позивач сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн, а тому судові витрати у вказаному розмірі слід стягнути з відповідачів ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» порівну, тобто з кожного по 605,60 грн.

Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного законодавства та керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 265 ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся представник адвокат Промітний Дмитро Сергійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», про розірвання договору оренди землі, задовольнити.

Розірвати Договір оренди земельної ділянки ХС № 02149 від 19.04.2012 року.

Розірвати: Додаткову угоду № 1900034 від 28.12.2017 року та № 1900034-2 від 24.05.2019 року кадастровий номер: :07:024:0022, (новий орендар ТОВ ПЕРЕМОГА-ПЛЮС згідно договір відчуження №1704/25-05 від 17.04.2025 року номер запису про інше речове право щодо земельної ділянки № 31932249), предметом є земельна ділянка кадастровий номер якої :07:024:0022, яка розташована в межах території Чкалівської сільської ради, Бериславського району (раніше Великоолександрівського району), Херсонської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» (, поштовий індекс 37223, Україна, Лохвицький р-н, Полтавська обл., село Гиряві Ісківці, вулиця Миру, будинок, 12) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .) витрати на судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» (Україна, 74360, Херсонська обл., Бериславський р-н, селище Новорайськ, вул.Промислова, будинок 3, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .) витрати на судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04 березня 2026 року.

Суддя: __________________ О.О. Сікора