П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.,

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Грибов Дмитро Ігорович, на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року, повний текст якого складено 19 лютого 2025 року, ухвалене головуючою суддею Софілканич О.А., в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко Марини Олександрівни, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказів, визнання необґрунтованим та анулювання рішення

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказів, визнання необґрунтованим та анулювання рішення.

У обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначала, що 21.04.2023 між громадянином Республіки Туреччина ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №332 від 21.04.2023, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Київ Бровченко М.О.

31.01.2024 Департаментом захисту національної державності Служби безпеки України направлено Міністерству юстиції України скаргу на реєстраційні дії, проведені державним реєстратором №5/7/5/1-880, зареєстровану Мінюстом за №СK-970-24 від 02.02.2024, вимоги якої зводились до наступного: 1) анулювати реєстраційну дію від 21.04.2023 «Державна реєстрація прав» проведену в Єдиному державному реєстрі державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального м.Київ Бровченко М.О. за заявою 55018694 від 21.04.2023 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0002, площею 0,9397 га (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 215; 2) анулювати доступ до Єдиного державного реєстру державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу м.Київ Бровченко М.О.

Вищезазначені вимоги були обґрунтовані, зокрема, тим, що продавець ОСОБА_2 , окрім того, що він є громадянином Республіки Туреччина, є громадянином російської федерації, що нібито стало відомо нотаріусу у процесі здійснення реєстраційних дій. Також, у скарзі зазначається, що нотаріусом було порушено Постанову Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв?язку з військовою агресією російської федерації» від 03.03.2022 №187, пунктом 1 якої встановлено: для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: 2) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна. Відповідно до зазначеної постанови, правочини, укладені із порушенням вищезазначеного мораторію є нікчемними, а їх нотаріальне посвідчення та державна реєстрація забороняється.

11.04.2024 Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дію або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції, прийнято висновок (зареєстрований в Мін`юсті за №1263-33.1.1-24 від 23.04.2024), на підставі якого відповідачем прийнято наказ 25.04.2024 року №1210/5, яким: скаргу Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 31.01.2024 №5/7/5/1-880 задоволено; визнано прийнятим з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення від 21.04.2023 НОМЕР_12 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О.; тимчасово заблоковано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці.

Позивач не погоджується ні з твердженням, наведеними у скарзі, ані з вищенаведеним наказом Мін`юсту, прийнятим на підставі висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дію або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції, вважає їх прийнятими з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: скарга подана через 9 місяців: дата прийнятого рішення у сфері державної реєстрації прав 21 квітня 2023 року; дата реєстрації скарги в Міністерстві юстиції України: 02.02.2024 без надання відомостей передбачених ст.37 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема: не було надано відомості про дату, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав, у зв`язку з чим Мін`юст був зобов`язаний відмовити у задоволенні скарги.

Як переконана сторона позивача, до правовідносин, що виникли в зв`язку та на підставі укладеного та посвідченого 21 квітня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. договору між продавцем ОСОБА_2 , що мав на момент посвідчення договорів чинну посвідку на тимчасове проживання в Україні та ОСОБА_1 , положення Постанови КМУ від 03.03.2022 №187 застосуванню не підлягають.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1210/5 від 25.04.2024, визнати необґрунтованим анулювання рішення від 21.04.2023 НОМЕР_12 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Грибов Д.І., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом не враховано того, що згідно вимог ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» серед інших вимог, яким має відповідати скарга, що подається на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, встановлено, що в разі якщо з дня прийняття оскаржуваного рішення, здійснення дії або бездіяльності сплило більше двох місяців, скарга має містити також відомості про дату, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав. Однак подана Міністерством юстиції України скарга не містить таких відомостей. Отже, таку скаргу слід було повернути скаржнику протягом 15 днів з дня надходження. Проте, такі імперативні вимоги чинного законодавства були проігноровані Міністерством юстиції України та судом першої інстанції. Крім того скарга підписана представником скаржника без підтвердження повноважень останнього.

Вказує, що відповідачем надавалися тлумачення та рекомендації щодо застосування закріпленого в постанові КМУ від 03.03.2022 №187 терміну «особи, пов`язані з державою-агресором та наголошено про встановлення винятків щодо застосування мораторію, в тому числі відповідне обмеження не підлягає до застосування до громадян російської федерації, які проживають на території України на законних підставах. Так, на момент укладення договорів купівлі-продажу та посвідчення їх приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. 21.04.2023, у продавця ОСОБА_2 була наявна посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 строком дії до 07.05.2023. Вказана посвідка була визнана недійсною, відповідно до п.п.7 п.71 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення повернення державі, незнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затверджене постановою КМУ від 25.04.2018 №322. Правовідносини, що виникли на підставі укладених та посвідчених договорів ОСОБА_2 мав чинну посвідку на тимчасове проживання в Україні, а тому положення Постанови №187 застосуванню не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство юстиції України просить відмовити в задоволенні такої та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вказує, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. при посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки не було дотримано вимоги закону та порушено порядок проведення державної реєстрації. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за наслідками розгляду скарги Колегією правомірно було прийнято наказ №1210/5 від 25.04.2024 про задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 21.04.2023 між громадянином Республіки Туреччина ОСОБА_2 , який одночасно є і громадянином російської федерації, від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №332 від 21.04.2023, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Київ Бровченко М.О.

31.01.2024 Департаментом захисту національної державності Служби безпеки України направлено Міністерству юстиції України скаргу на реєстраційні дії, проведені державним реєстратором №5/7/5/1-880, зареєстровану Мін`юстом за №СK-970-24 від 02.02.2024, вимоги якої зводились до наступного: 1) анулювати реєстраційну дію від 21.04.2023 «Державна реєстрація прав», проведену в Єдиному державному реєстрі державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального м.Київ Бровченко М.О. за заявою 55018694 від 21.04.2023 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0002, площею 0,9397 га (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 215; 2) анулювати доступ до Єдиного державного реєстру державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу м. Київ Бровченко М.О.

У Скарзі Департамент захисту національної державності зазначав наступне: «Наявна інформація свідчить, що 21.04.2023 приватним нотаріусом Бровченко М.О. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки № 332 від 21.04.2023, який укладено між громадянином Республіки Туреччина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , від імені якого на підставі Довіреності, посвідченої 05.04.2023 присяжним нотаріусом Ризького окружного суду Латвійської Республіки Агрітою Ліпніеце, зареєстровим за номером №20250, діяв ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_4 .

В той же час встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. москва, ідентифікаційний номер платника податків - НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянином рф (паспорт серії НОМЕР_6 від 16.08.2013) та Турецької Республіки (паспорт № НОМЕР_7 , виданий 02.02.2022, особистий ідентифікаційний номер № НОМЕР_8 ).

У період з 18.01.2018 по 31.01.2022, використовуючи закордонні паспорти громадянина рф, а саме: серія НОМЕР_9 , виданий 25.10.2021 НОМЕР_17, серія НОМЕР_13, виданий 06.02.2019 НОМЕР_17, серія НОМЕР_14, виданий 01.12.2017 НОМЕР_16, серія НОМЕР_15, виданий 06.03.2015 НОМЕР_18, ОСОБА_2 неодноразово перетинав кордон України в режимі в`їзд/виїзд.

Предметом договору купівлі-продажу земельної ділянки №332 від 21.04.2023 є земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0002, площею 0,9397 га у межах згідно з планом, цільове призначення для підприємницької діяльності (обслуговування туристичного комплексу) оціночною вартістю станом на 22.11.2022 в сумі - 1 402 085 грн.

Внаслідок посвідчення вищезазначених договорів купівлі-продажу, проведення реєстраційних дій від 21.04.2023 приватним нотаріусом Бровченко М.О. здійснено відповідні зміни в Державному реєстрі прав, зокрема: право власності на об`єкт нерухомого майна №215 перейшло від громадянина рф ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , що є порушенням вимог постанови КМУ від 03.03.2022 №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» (далі - постанова КМУ №187).»

З урахуванням наявної заборони, визначеної постановою КМУ №187 та прийняттям нотаріусом Бровченко М.О. рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що призвело до відчуження майна, яке належало громадянину країни-агресора та порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», 11.04.2024 Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дію або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції, прийнято висновок (зареєстрований в Мін`юсті за №1263-33.1.1-24 від 23.04.2024), на підставі якого відповідачем прийнято наказ 25.04.2024 року №1210/5, яким вирішено: скаргу Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 31.01.2024 №5/7/5/1-880 задовольнити; визнати прийнятим з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 21.04.2023 НОМЕР_12 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. Тимчасово блокувати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.

Міністерство юстиції України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення, - підпункт 83 (з приміткою 10) пункту 4 Положення № 228.

Пунктом 10 Положення №228 визначено, що Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Правові засади та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Порядок та процедура розгляду скарг на рішення дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав визначено статтею 37 Закону №1952-IV та Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128.

Частиною першою статті 34 Закону №755-IV встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає, серед іншого, скарги на проведення державним реєстратором дії про державну реєстрацію прав (пункт 1 частини другої статті 34 Закону № 755-IV).

Абзацом першим частини першої статті 37 Закону №1952-IV встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає, серед іншого, скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (пункт 1 частини другої статті 37 Закону № 1952-IV) .

Скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав подається у письмовій формі та має містити відомості про прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (місцезнаходження), номер телефону та/або адресу електронної пошти, суть (реквізити) оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності, обставини, якими обґрунтовується порушення прав скаржника, а також прохання (вимоги) скаржника та дату складення скарги.

Якщо з дня прийняття оскаржуваного рішення, здійснення дії або бездіяльності спливло більше двох місяців, а у випадку, передбаченому абзацом другим частини третьої цієї статті, - більше одного місяця, скарга має містити також відомості про дату, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав має бути підписана скаржником. Така скарга може бути подана в електронній формі за умови підписання її скаржником з використанням засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри.

До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав можуть бути додані документи (їх копії), що підтверджують порушення прав скаржника.

До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, що подається представником скаржника, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена у встановленому порядку (абзаци перший-четвертий частини четвертої статті 37 Закону №1952-IV).

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено (частина 3 статті 34 Закону № 755-IV).

Скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, що подана особою, яка не має на це повноважень, або що не містить відомостей про прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (місцезнаходження), суть (реквізити) оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності, обставини, якими обґрунтовується порушення прав скаржника, дати, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав (якщо зазначення такої дати є обов`язковим), підпис скаржника або його представника, повертається скаржнику на підставі мотивованого рішення Міністерства юстиції України, його територіального органу не пізніш як через 15 днів з дня її надходження (частина 4 статті 34 Закону № 755-IV).

Представник позивача стверджує, що всупереч вищезазначеним вимогам закону, скарга подана через 9 місяців: дата прийнятого рішення у сфері державної реєстрації прав 21 квітня 2023 року; дата реєстрації скарги в Міністерстві юстиції України: 02.02.2024, без надання відомостей передбачених ст.37 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема: не було вказано відомості про дату, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав, у зв`язку з чим Мін`юст був зобов`язаний відмовити у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що у скарзі Департаментом захисту національної державності було зазначено, що про прийняття оскаржуваного рішення стало відомо в рамках контррозвідувального захисту інтересів держави.

Позивач не надає жодного доказу, який би підтверджував що Департаментом захисту національної державності порушено строки звернення зі скаргою, а також, що зазначення конкретної дати, коли скаржнику стало відомо про реєстраційну дію, якимось чином вплинуло б на висновки Колегії та на прийняття іншого рішення за результатом розгляду скарги.

Відповідно до статей 12-1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 03.03.2022 №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами України у зв`язку з військовою агресією російської федерації» (далі - постанова КМУ № 187).

Згідно з частинами першою та другою статті 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Частиною другою статті 64 Конституції України визначено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод, із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Згідно з підпунктами 2 та 3 пункту 1 постанови КМУ №187 в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією рф встановлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону), зокрема, на:

- відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання російською федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім: безоплатного відчуження/передачі на користь держави Україна; задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків;

- відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або Російської Федерації, крім набуття ними права власності на такі об`єкти на підставі рішення суду або свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, положеннями пункту 2 постанови КМУ № 187 було установлено, що:

1) правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними;

2) нотаріальне посвідчення правочинів, що порушують мораторій, визначений пунктом 1 цієї постанови, забороняється. Державна реєстрація або інше визнання державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, особами, які надають публічні (адміністративні) послуги, правочинів, укладених з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, забороняється.

Отже, законодавство України на момент прийняття оскаржуваного рішення містило пряму заборону на здійснення державної реєстрації прав у випадках, передбачених постановою КМУ № 187.

При цьому приписи підпункту 2 пункту 1 Постанови № 187 щодо мораторію (заборони) відчуження майна застосовуються до всіх без винятку громадян російської федерації, в тому числі і тих, що перебувають в Україні на законних підставах.

Судом встановлено з відомостей з Державного реєстру прав, що на підставі оскаржуваного рішення прийнятим приватним нотаріусом Бровченко М.О. відкрито розділ на земельну ділянку №215, внесено запис про право власності на неї №50011036 за ОСОБА_1 на підставі посвідченого нею договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.04.2023, зареєстрованого у реєстрі за № 332, укладеного між ОСОБА_2 , від імені якого діяв представник ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої 05 квітня 2023 року присяжним нотаріусом Ризького окружного суду Латвійської Республіки Агрітою Ліепніеце за реєстровим № 2050, та ОСОБА_1 , відомостей з Державного земельного кадастру від 21.04.2023 №63243585.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21 квітня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Бровченко М.О. і зареєстрований у реєстрі за № 332, укладалися ОСОБА_2 , як громадянином Республіки Туреччина.

Також, з відомостей Державного реєстру прав встановлено, що приватним нотаріусом Бровченко М.О., під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за ОСОБА_1 було виявлено наявність в архівній складовій Державного реєстру прав - Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомості як громадянина рф, реєстраційні номери майна НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ).

Не зважаючи на наявність заборон, визначених постановою КМУ №187, приватним нотаріусом Бровченко М.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав на об`єкт нерухомості, що призвело до відчуження майна, яке належало громадянину країни-агресора, зареєстровано перехід права власності на об`єкт нерухомості - земельну ділянку від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , що створює загрозу виведення активів рф з-під дії українського законодавства та істотного порушення прав держави Україна.

А тому, рішення НОМЕР_12 від 21.04.2023 було прийнято з порушенням Закону та підлягало анулюванню.

Відповідно до частини шостої статті 37 Закону № 1952-IV за результатами розгляду скарги на рішення у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема, про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав).

Підпунктами «а», «б» пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-IV визначено, що підставою для визнання прийнятим з порушенням Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є, зокрема, встановлення Міністерством юстиції України, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 3 цього Закону, а також за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визнається прийнятим з порушенням цього Закону та анулюється виключно у разі неможливості відновлення порушеного права скаржника шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-IV.

Не можуть бути підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора допущені ним формальні (несуттєві) помилки, які не впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Оскільки рішення приватного нотаріуса Бровченко М. О. прийняті з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, то допущені при їх прийнятті порушення не є формальними (несуттєвими) помилками та впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому враховуючи, що відновлення порушених прав неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону, ці рішення підлягають анулюванню.

З огляду на наведене, наказ Міністерства юстиції України №1210/5 від 25.04.2024 прийнятий у відповідності до норм чинного законодавства та у межах компетенції відповідача підстав для його скасування, ні суд першої, ні апеляційної інстанції не вбачає.

У ході апеляційного розгляду справи позивачем не спростовано висновків суду першої інстанції та не наведено переконливих доказів, що наказ Міністерства юстиції України №1210/5 від 25.04.2024 прийнятий з порушенням норм чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а такі зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Грибов Дмитро Ігорович, залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: