Справа №751/6444/25
Провадження №2/751/518/26
03 березня 2026 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.
при секретарі Курач В.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та виділ частки із спільного майна у натурі,
23.07.2025 року, через систему «Електронний суд», представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шолох О.В. звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та виділення в натурі на праві власності 17/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .
07.08.2025 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Сторони в судове засідання не викликались. Відповідачі відзиви на позов не надіслали, про розгляд справи повідомлялися в установленому законом порядку, з дотриманням вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 та ч. 4, 10 ст. 130 ЦПК України.
Більш того, Великою Палатою Верховного Суду України у своїй постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, зроблено висновок, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення відповідної особи належним.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
03.03.2026 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).
Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Трудового колективу Чернігівського обласного БТІ» 20.06.2025 року, станом на 31.12.2012 року на житловий будинок по АДРЕСА_1 було зареєстровано право власності: на 17/25 частин будинку за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.1998 року за №5-3180; на іншу частину будинку (8/25) шляхом приватизації було зареєстровано право власності як на окрему квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.11.2003 року. В подальшому ОСОБА_6 подарувала належну їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 30.11.2006 року №3-3240. (а.с.13)
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.13 на зв. стор.), після смерті якої спадщину прийняла позивач ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2023 року, виданого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Шатуновою С.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-232, позивач набула права власності 17/25 часток у праві власності на житловий будинок з відповідними частками господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 . Житловий будинок означений в плані літерою «А-1» в цілому має 117,6 кв.м загальної площі, 83,7 кв.м. житлової площі та такі господарські будівлі та споруди: сарай «В», вбиральня «в», сарай «Г», сарай «Д», теплиця «Е», сарай «е» - розташований на землях Чернігівської міської ради. (а.с.14 на зв. стор.)
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2023 рок, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна НІД 436251020 від 21.07.2025 та витягу з Державного реєстру речових прав, ІНВ 329353336 від 17.04.2023 року за позивачем зареєстровано право власності (спільна часткова) на 17/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 117,6 кв.м., житлова площа 83,7 кв.м. (а.с.4, 14, 15)
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
За приписами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до ч. 1,3 ст. 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до п. п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
У зв`язку з тим, що між сторонами склався певний порядок користування будинком, будинок складається з відокремлених частин і квартир, які мають окремі входи, відокремлену систему опалення, водопостачання, водовідведення та газопостачання, інші варіанти Експертом не пропонуються.
При наведеному варіанті поділу сторонам не потрібно виконувати роботи з переобладнання, оскільки будинок складається з відокремлених частин і квартир.
Другій стороні пропонується добудувати санвузол до своєї частини будинку.
Даний варіант є технічно можливим варіантом поділу об`єкта нерухомого майна. (а.с.15-22, 33-34)
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Виходячи із зазначених правових норм, що регулюють дані спірні правовідносини, враховуючи, що виділ частки, що перебуває у спільній частковій власності, яка належить та якою користується позивач, технічно можливий, жодних порушень прав відповідачів не здійснюється та не забирається у них жодних квадратних метрів житлової чи загальної площі будинку, а також враховуючи визначений порядок користування житловим будинком, який склався у сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Вимог про відшкодування з відповідачів судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у зв`язку з чим, керуючись ст.13 ЦПК України, яка визначає принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не стягує з відповідачів судові витрати на її користь.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 223, 247, 255, 280- 282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та виділ частки із спільного майна у натурі задовольнити.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .
Виділити ОСОБА_1 в натурі на праві власності 17/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок з прибудовами і тамбуром: коридор 1-1 площею 3,4 кв.м.; кухню 1-2 площею 7,5 кв.м.; кімнату 1-4 площею 13,9 кв.м.; кімнату 1-5 площею 13,7 кв.м.; кімнату 1-6 площею 19,0 кв.м.; кімнату 1-7 площею 9,7 кв.м.; необладнане приміщення І площею 6,4 кв.м.; необладнане приміщення ІІ площею 4,1 кв.м.; сарай В; сарай Г, сарай Д; теплиця Е; сарай е.
Заочне рішення може бути переглянуте Новозаводським районним судом міста Чернігова за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ).
Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , (місцезнаходження: АДРЕСА_4 );
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ).
Повний текст рішення суду складений 03.03.2026 року.
Головуючий - суддя О. Г. Деркач