Справа № 175/5800/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2025 року, повний текст якого складено 08 вересня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Бобик О.І., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європецська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У травні 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 31.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №102479497.

Згідно умов укладеного договору споживачу було надано споживчий кредит у розмірі 6 000 гривень строком на 15 днів з можливістю автоматичної пролонгації такого строком на 60 днів. Проценти за користування кредитом становлять 1,5% від суми наданого кредиту. Стандартна процентна ставка становить 5% від суми наданого кредиту.

16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 102479497 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання, після відступлення права вимоги, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості.

Крім цього, 26.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 24920-01/2022. Даний договір був підписаний електронним підписом, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Відповідно до умов кредитного договору №24920-01/2022 від 26.01.2022 споживачеві надано кредитні кошти в розмірі 4 000 гривень строком на 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,5% на добу.

31.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №31012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №31012023 від 31.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9 592 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 102479497 у розмірі 10 950,00 грн та за кредитним договором №24920-01/2022 у розмірі 9 592,00 грн.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2025 року, повний текст якого складено 08 вересня 2025 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість в розмірі 20 542 гривень, яка складається:

за кредитним договором № 102479497 у розмірі 10950,00 грн, з яких: 6.000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 3 750,00,00 грн - заборгованість за відсотками; 1 200,00 заборгованість за комісією;

за кредитним договором № 24920-01/2022 у розмірі 9 592,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 5 592,00 грн - заборгованість за відсотками;

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та просить змінити таке в частині нарахованих процентів шляхом їх зменшення.

Вважає, що за кредитним договором №102479497 від 31.01.2022 судом неправильно розраховано суму заборгованості та стягненню підлягає сума в розмірі 8 550 гривень, яка складається з 6 000 гривень тіло кредиту, 1 350 гривень відсотки за користування кредитом та 1 200 гривень заборгованість за комісією.

Щодо кредитного договору №24920-01/2022 від 26.01.2022, то зазначає, що стягненню підлягає заборгованість за цим договором в розмірі 4 600 гривень, а саме: 4 000 гривень тіло кредиту та 600 гривень відсотки за користування кредитом.

Посилається на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» щодо захисту його прав як споживача в даних правовідносинах, а також щодо неправомірного нарахування процентів за кредитними договорами.

Визнає заборгованість в загальному розмірі 13 150 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Зазначає, що кредитні договори укладено у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію», позичальник погодився з усіма його істотними умовами та не заперечував щодо умов кредитування під час підписання договорів.

Нарахування відсотків кредиторами здійснювалось відповідно до укладених між сторонами договорів. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань за даними договорами, а тому такі нарахування здійснювались виключно первісними кредиторами.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 31.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №102479497, відповідно до якого відповідачу видано кредит в розмірі 6 000,00 грн., строком на 15 днів. Даний договір був підписаний електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора R15939 (а.с.8-12).

Паспортом споживчого кредиту зазначено умови кредитування (а.с.13).

Згідно платіжного доручення №39044495, 31.01.2022 було перераховано суму 6000,00 грн, маска картки номер НОМЕР_1 .

16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 102479497 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.16-17).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 10 950,00 грн, з яких: 6 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 3 750,00 грн заборгованості за відсотками, 1 200,00 комісія (а.с.19).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 102479497 заборгованість відповідача складає 10 950,00 грн, з яких: 6 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 3 750,00 грн заборгованості за відсотками, 1 200,00 комісія (а.с.20).

Крім того, 26.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір № 24920-01/2022, відповідно до якого відповідачу видано кредит в розмірі 4 000,00 грн., строком на 30 днів. Даний договір був підписаний електронним підписом. Сторонами було узгоджено всі умови укладеного Кредитного Договору, що підтверджується електронними підписами у самому Договорі (а.с.28-30).

31.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №31012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників (а.с.33-36).

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №31012023 від 31.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9 592 гривень (а.с.37).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 102479497 заборгованість відповідача складає 9 592,00 грн, з яких: 4 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5 592,00 грн заборгованості за відсотками (а.с.38-39).

Згідно квитанції iPay.ua, сервіс онлайн платежів, 26.01.2022 о 18:15:13 було перераховано суму 4 000,00 грн, маска картки номер НОМЕР_2 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не оспорює факт отримання кредитних коштів, факт не укладення кредитних договорів, а тому апеляційний суд перевіряє доводи апеляційної скарги тільки в межах нарахування процентів за користування кредитними коштами, що є одним з доводів поданої відповідачем апеляційної скарги.

З приводу нарахування відсотків по кредитному договору №102479497 від 31.01.2022.

Згідно умов кредитного договору №102479497 від 31.01.2022 ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 6 000 гривень строком на 15 днів за денною процентною ставкою 1,50% від суми наданого кредиту.

Згідно п. 1.6. Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування таким.

Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів (2 місяці).

За період з 31.01.2022 до 14.02.2022 нарахування здійснювалось за кредитною ставкою 1,5% від суми наданого кредиту, тобто сума нарахованих відсотків становить 1 350 гривень (6 000 х 1,5% = 90 х 15).

За період з 15.02.2022 по 23.02.2022 нарахування здійснювалось за ставкою 5% від суми наданого кредиту, тобто 300 гривень за один календарний день (6 000 х 5% = 300) та за 8 календарних днів нараховано заборгованість по відсоткам в розмірі 2 400 гривень.

Тобто, загалом ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) нарахувало заборгованість за період з 31.01.2022 по 23.02.2022 (24 календарні дні) в загальному розмірі 10 950 гривень, яка складається з: 6 000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 750 гривень сума заборгованості за відсотками; 1 200 гривень заборгованість за комісією.

Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить звернути увагу, що не здійснювало жодних нарахувань по даному кредиту.

З наданого в суді першої інстанції розрахунку заборгованості проведеного ТОВ «Мілоан» вбачається, що відповідач не здійснював погашень за кредитним договором №102479497 від 31.01.2022. Зворотного відповідачем не доведено.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного у суду у Постанові від 22.04.2024 у справі №559/1622/19 виснував, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Водночас, відповідач вважає, що нарахування слід здійснювати наступним чином: 6 000 х 1,5% = 90 х 15 = 1 350 гривень, тобто загальна сума заборгованості за кредитним договором №102479497 від 31.01.2022, на переконання відповідача, повинна становити суму 8 550 гривень.

Однак, відповідачем не враховано п. 2.3.1.2. Договору №102479497 від 31.01.2022, згідно якого позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів (2 місяці).

Продовжуючи користування кредитними коштами ОСОБА_1 здійснював збільшення строку кредитування протягом якого кредитор має право нараховувати заборгованість згін п. 1.6. Договору, тобто за стандартною процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування таким.

Первісний кредитор - ТОВ «Мілоан», мав право здійснювати таке нарахування протягом 60 днів з моменту закінчення строку передбаченого пунктами 1.3. та 1.4. Договору, однак здійснював таке тільки 8 календарних днів, що є диспозитивним правом кредитора.

З вищенаведеного слідує, що доводи ОСОБА_1 не спростовують розрахунку здійсненого первісним кредитором, а ТОВ «Мілоан» під час нарахування заборгованості керувалось положеннями укладеного між сторонами кредитного договору.

Щодо нарахування відсотків за кредитним договором №24920-01/2022 від 26.01.2022.

26.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір № 24920-01/2022, відповідно до якого відповідачу видано кредит в розмірі 4 000,00 грн., строком на 30 днів, тобто до 24.02.2022 (п. 1.1.-1.2. Договору).

Згідно п. 1.3. Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,50% на добу.

Для клієнта, якому Товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,5% на добу за умови повного повернення кредиту протягом 30 днів з моменту надання кредиту (п.1.5. Договору).

ТОВ «ФК «Інвеструм» нарахувало з 26.01.2022 по 24.02.2022 процентів на суму 600 гривень (4 000 х 0,5% = 20 х 30).

Якщо відповідно до п. 1.5. цього Договору, клієнт прострочить виконання зобов`язання, або в разі пролонгації кредиту зі зниженою процентною ставкою, нараховані згідно умов Договору проценти підлягають перерахуванню за процентною ставкою 3,2% на добу з першого дня прострочення користування кредитними коштами та оплаті клієнтом в повному обсязі на загальних умовах, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов Договору (п. 2.4. Договору).

Згідно п. 4.3. Договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору а/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені п. 2.4. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому разі не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору.

Оскільки, ОСОБА_1 не повернув кредит у строк передбачений п. 1.2. Договору та продовжив користування кредитними коштами поза межами 30-денного строку, то нарахування процентів за користування кредитом було перераховано згідно п. 4.3. Договору на підставі процентів передбачених п. 2.4. Договору.

Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, за період з 25.02.2022 по 17.04.2022 нарахування заборгованості відповідачем не здійснювалось.

Проте, нарахування процентів продовжилось відповідачем у період з 18.04.2022 по 26.05.2022 та було нараховано відсотків у розмірі 4 992 гривень за процентною ставкою 3,2%, що становить 128 гривень на добу (4 000 х 3,2% = 128). Тобто, за 39 календарних днів первісний кредитор нарахував 128 х 39 = 4 992 гривень, що разом із відсотками нарахованими за період з 26.01.2022 по 24.02.2022 становить суму 5 592 (4 992 + 600).

Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить звернути увагу, що не здійснювало жодних нарахувань по даному кредиту.

З наданого в суді першої інстанції розрахунку заборгованості проведеного ТОВ «ФК «Інвеструм» вбачається, що відповідач не здійснював погашень за кредитним договором №24920-01/2022 від 26.01.2022. Зворотного відповідачем не доведено.

Позичальник отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений строк та сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).

Відповідач вважає, що нарахування слід здійснювати наступним чином: 4 000 х 0,50% = 20 х 30 = 600 гривень відсотків.

Однак, відповідачем не враховано положення п. 2.4. та 4.3. Договору №24920-01/2022 від 26.01.2022, згідно яких товариство (первісний кредитор) має право нараховувати протягом 90 днів із моменту закінчення 30-денного строку кредитування проценти за користування кредитними коштами за процентною ставкою 3,2% в день.

З вищезазначеного слідує, що доводи ОСОБА_1 не спростовують розрахунку здійсненого первісним кредитором, а ТОВ «ФК «Інвеструм» під час нарахування заборгованості керувалось положеннями укладеного між сторонами договору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.09.2024 у справі №204/7787/21 виснував, що недоведення суми заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні позову банку, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. Встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву.

Суд першої інстанції перевіривши доводи сторін, а також надані суду докази прийшов до вірних висновків задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі.

Щодо посилання відповідача на непомірно великі відсотки, які передбачені кредитними договорами та на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», то колегія суддів зазначає, що укладені між сторонами кредитні договори в судовому порядку недійсними чи неукладеними не визнавались, а тому в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідач із окремим позовом про захист прав споживачів, визнання недійсними положень кредитних договорів в частині процентів не звертався до суду, а тому посилання на дані норми закону не заслуговують на увагу.

Крім цього, відповідач посилається на: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21, на постанову Верховного Суду викладену у постанові від 12.02.2025 у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №679/1103/23 та на постанову ВП ВС від 18.03.2020 у справу №902/417/18. Посилаючись на ці постанови вказує, що передбачені первісними кредиторами проценти річних є непропорційними, призвели до порушення його прав як споживача та мали на меті отримати надмірні прибутки.

Колегія суддів аналізуючи вищезазначені постанови, а також доводи апеляційної скарги в цій частині приходить до висновку щодо неможливості застосування даної судової практики до правовідносин, які є предметом розгляду цивільної справи №175/5800/25, оскільки первісні кредитори здійснювали нарахування процентів за користування кредитними коштами згідно умов укладених договорів, таке нарахування не призвело до істотного дисбалансу у правовідносинах, які склалися в даній справі та не мають наслідком значні порушення права ОСОБА_1 як споживача у переглядаємій апеляційним судом справі.

Таким чином, неможливо застосувати згадану відповідачем практику у випадку цілком законного та обґрунтованого нарахування процентів, яке відповідає чинному законодавству та умовам укладених кредитних договорів.

А звідси, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги апеляційної скарги не заслуговують на увагу, тому підлягають відхиленню, що є підставою для залишення рішення суду без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 03 березня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: