Єдиний унікальний номер судової справи 484/6559/25
Номер провадження 22-ц/812/273/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

02 лютого 2026 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі: представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Бойченко І.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Бойченко Іриною Олексіївною, ухвалу, яка постановлена Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 01 грудня 2025 року, під головуванням судді Шикері І.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Миколаївський обласний центр зайнятості, Первомайська філія Миколаївського обласного центру зайнятості, про встановлення юридичного факту припинення підприємницької діяльності,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту припинення підприємницької діяльності, заінтересовані особи: Миколаївський обласний центр зайнятості, Первомайська філія Миколаївського обласного центру зайнятості.

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що ОСОБА_1 була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності.

Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи було видано Каховською районною державною адміністрацію Херсонської області, дата реєстрації 17 жовтня 2001 року, про що було зроблено запис 17 жовтня 2001 року у Журналі обліку реєстраційних справ за №04060097.

Згодом ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність, але документи про припинення підприємницької діяльності в неї відсутні.

Через тимчасову окупацію міста Каховка заявник була вимушена залишити своє житло та на даний час є внутрішньо переміщеною особою, проживає у місті Первомайську Миколаївської області.

З метою отримання щомісячної допомоги на проживання для внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 звернулась до Первомайської філії Миколаївського обласного центру зайнятості для отримання статусу безробітної, але їй було відмовлено з посиланням на те, що на підставі перевірки реєстру ПОУ (ЄДРС) було виявлено, що заявник зареєстрована як фізична особа-підприємець з 26 грудня 2001 року. При цьому, дата припинення підприємницької діяльності відсутня.

Подати заяву про припинення підприємницької діяльності до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України заявник не має можливості, оскільки згідно з витягом зі вказаного реєстру записів про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 не знайдено.

Інформація про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрованих до 01 липня 2004 року та не включених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилась така реєстрація.

ОСОБА_1 не перебуває на обліку в контролюючих органах ГУ ДПС як фізична особа-підприємець та згідно з архівними електронними базами даних Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області є запис про припинення нею підприємницької діяльності 08 липня 2010 року, причина ліквідації - за заявою власника.

Проте, у зв`язку із тим, що територія Каховського району Херсонської області перебуває під тимчасовою окупацією доступ до архівних документів відсутній.

Первомайська філія Миколаївського обласного центру зайнятості відмовляє у реєстрації заявника як безробітної, чим порушує її права.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила встановити факт припинення нею підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця з 08 липня 2010 року.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2025 року відмовлено у відкриті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 .

Ухвала міськрайонного суду мотивована тим, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право між особою, яка подала заяву, та Державою щодо отримання щомісячної допомоги на проживання для внутрішньо переміщених осіб по безробіттю, а тому пред`явлені ОСОБА_1 вимоги заяви підлягають вирішенню в позовному провадженні, в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Бойченко І.О., посилаючись на порушення міськрайонним судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу міськрайонного суду та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що міськрайонний суд неправильно встановив у справі спір про право між особою та державою щодо отримання щомісячної допомоги на проживання для внутрішньо переміщених осіб по безробіттю. Зазначено, що такої допомоги на проживання для внутрішньо переміщених осіб по безробіттю не існує, оскільки є допомога на проживання для внутрішньо переміщених осіб та окремо допомога по безробіттю.

Звернуто увагу, що заявник звернулася до суду не за оспорюванням виплати чи не виплати допомоги по безробіттю, а за спростуванням інформації про її підприємницьку діяльність, яка наявна у Первомайській філії Миколаївського обласного центу зайнятості. Первомайська філія Миколаївського обласного центу зайнятості не надавала відмову у призначенні виплати по безробіттю, так як заявник не зверталася за призначенням такої виплати і її право на виплати по безробіттю не оспорюється.

Зазначено, що заявнику необхідно підтвердити інформацію про припинення підприємницької діяльності, але в досудовому порядку це зробити неможливо, так як документи, підтверджуючі припинення підприємницької діяльності, лишилися на тимчасово окупованій території України. Хоча контролюючі органи: і Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, і Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у листах підтверджують припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 .

Крім того, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань інформація про ОСОБА_1 , як про фізичну особу-підприємця відсутня. А у Первомайській філії Миколаївського обласного центу зайнятості наявна протилежна інформація. І щоб скасувати цю інформацію, необхідно надати підтверджуючі документи, що на даний час неможливо, так як документи про припинення підприємницької діяльності лишилися на тимчасово окупованій території України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення таким вимогам не відповідає.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1,2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження №14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 (провадження №11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі №370/2898/16 (провадження №14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі від 01 грудня 2025 року, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення даного юридичного факту заявнику необхідно для подальшого отримання щомісячної допомоги на проживання для ВПО по безробіттю, а тому в даному випадку вбачається спір про право між заявником ОСОБА_1 та Державою, що є правовою підставою для відмови у відкритті провадження на підставі положень ч.4 ст.315 ЦПК України.

Однак з вищенаведеними висновками колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, за приписами ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як роз`яснено у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, поняття «спір про право» пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

Із змісту заяви та апеляційної скарги вбачається, що заявник ОСОБА_1 не ставить питання про встановлення факту наявності у неї права на отримання будь-якої щомісячної допомоги та не висловлює свою незгоду із рішенням заінтересованих осіб, а фактично зазначає, що встановлення юридичного факту їй необхідно для підтвердження припинення підприємницької діяльності та подальшої реалізації свого права на звернення до відповідних державних органів з питанням оформлення відповідної допомоги.

При цьому, із заяви та доданих до неї документів не вбачається наявності спору про право на стадії вирішення питання про відкриття провадження, оскільки заявник у своїй заяві ставить лише питання встановлення юридичного факту для подальшого захисту своїх прав а саме: звернення до центру зайнятості.

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про вирішення заявником наступного спору про право, оскільки її право заінтересованою особою не заперечувалось.

До того ж, реалізація права звернення за законом до відповідного державного органу не є спором про право.

Таким чином, даних, які б спростовували викладені заявником обставини та свідчили би про наявність у справі спору про право, у суду на момент відкриття справи не було, в зв`язку із чим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з підстав, передбачених ч.4 ст.315 ЦПК України, є необґрунтованим та передчасним.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в подальшому суд не позбавлений можливості залишити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду, за умови встановлення судом у справі спору про право (ч.4 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області ухвалу від 01 грудня 2025 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Бойченко Іриною Олексіївною, - задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2025 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.О. Тищук

Повний текст судового рішення

складено 09 лютого 2026 року