Провадження № 2-о/369/206/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

cудді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Дубицької М.І.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, згідно якої просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Калінін Калінінської області РРФСР, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві.

В обґрунтування вимог заявниця посилалась на те, що вона є дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Чоловік заявниці, ОСОБА_4 військовослужбовець Збройних Сил України, зник безвісти під час виконання бойового завдання 03 травня 2025 року поблизу населеного пункту Звірове на Покровському напрямку фронту в Донецькій області. У зв`язку з безвісною відсутністю чоловіка ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 , де служить її чоловік, їй як його дружині визначено для отримання частину його грошового забезпечення 25%, відповідно до абз.3 п.6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2025 р. № 449). Інша частина належного до виплати грошового забезпечення ОСОБА_4 членам його сім`ї 25 %, військова частина нараховує його батьку ОСОБА_3 , 1956 р.н. Разом із тим, заявниці ОСОБА_1 достеменно відомо, що батько її чоловіка (її свекор) - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер дуже давно, ще ІНФОРМАЦІЯ_5 . Разом із тим, його смерть не була належним чином зареєстрована у органах ДРАЦС і свідоцтво про його смерть ОСОБА_1 не може надати до військової частини, внаслідок таких обставин.

Вказує, що батько її чоловіка ОСОБА_3 , 1956 р.н., був одружений із його матір`ю ОСОБА_5 , 1950 р.н. і в 1999 році вони проживали в АДРЕСА_1 . Заявниця ОСОБА_1 з чоловіком на той час уже були одружені й проживали окремо. На жаль, ОСОБА_3 у кінці 90-х р.р. не мав роботи за місцем проживання у м. Боярка й заробляв на життя тим, що робив ремонти в квартирах у м. Києві як підрядник за замовленням приватних замовників. На початку серпня 1999 року ОСОБА_3 вкотре вирушив у м. Київ, на заробітки. Однак цього разу він два тижні поспіль не приїжджав додому й не телефонував. Сім`я занепокоїлася й почала розшукувати ОСОБА_3 . У кінці серпня 1999 року, орієнтовно в 20-х числах, чоловік заявниці ОСОБА_1 (син померлого) - ОСОБА_4 , розшукуючи батька, звернувся в Солом`янський райвідділ міліції, щоб написати заяву про його зникнення. Там, у райвідділку, співробітники міліції, опитавши чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_4 з приводу зникнення його батька, повідомили, що нещодавно в одній із квартир Солом`янського району м. Києва було виявлено невпізнаний труп чоловічої статі, за віком та прикметами схожий на розшукуваного ОСОБА_3 . Тіло міліція направила в морг, як невпізнану особу, оскільки при собі у померлого не було документів. Тіло в морзі було зареєстроване як невпізнана померла особа № 2777. Співробітники міліції пред`явили ОСОБА_4 чоловіку ОСОБА_1 фотографії тіла, він упізнав свого батька ОСОБА_3 по фотографіях і тоді ж дізнався, що той помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Києві. Однак на той час померлого ОСОБА_3 вже поховали як невпізнану особу на Північному кладовищі (№ могили 8в-44-13), про що міліція і повідомила ОСОБА_6 . У відділку міліції ОСОБА_4 також повідомили, що смерть його батька зареєстрована в органах РАЦСу, але як смерть невпізнаної особи (актовий запис про смерть № 1679). Родина ОСОБА_7 розшукала захоронене як невпізнане тіло померлого ОСОБА_3 на Північному кладовищі та встановили на могилі пам`ятник. ОСОБА_5 (дружина померлого ОСОБА_3 ) померла ще ІНФОРМАЦІЯ_6 , а чоловік Заявниці ОСОБА_1 (син померлого ОСОБА_3 ) зник безвісти. Інших родичів ОСОБА_3 не має. Однак, як виявилося тільки тепер, ні ОСОБА_4 (син померлого), ні його матір (дружина померлого ОСОБА_3 ) смерть ОСОБА_3 , 1956 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , належним чином не зареєстрували і свідоцтва про смерть ОСОБА_3 не отримували. Так, у відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 , адвоката Майстренко Л.О., листом від 08 вересня 2025 року № 32256/8.1.-25/вх.36103/8-25 Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомило, що актового запису про смерть ОСОБА_3 , 1956 р.н. не виявлено. Справді, 18 серпня 1999 року Шевченківським ВДРАЦС у м. Києві було зареєстровано смерть невпізнаного чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Однак цей актовий запис не містить відомостей про внесення до нього будь-яких змін. У відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 , адвоката Майстренко Л.О., листом від 11 вересня 2025 року № 058/7/3-4984 Департамент житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації повідомив, що справді, ОСОБА_3 поховано на Північному кладовищі 20 серпня 1999 року, ділянка 8в, ряд НОМЕР_2 , місце НОМЕР_3 . Однак будь-яка інформація про реєстрацію його смерті в органах ДРАЦС в балансоутримувача кладовища відсутня. Як відомо, згідно з п. 12 глави 5 розділу ІІІ «Державна реєстрація смерті» Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), при державній реєстрації смерті невпізнаних осіб до актового запису про смерть уносяться тільки ті відомості, які містяться у лікарському свідоцтві про смерть. При встановленні надалі відомостей про померлого, яких бракувало, зміни і доповнення до актового запису про смерть уносяться згідно із законодавством, яке регулює порядок внесення змін, поновлення та припинення дії актових записів цивільного стану, на підставі висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану за наявності протоколу впізнання трупа. З огляду на це, заявниця ОСОБА_1 намагалася розшукати будь-яку інформацію про те, чи проводилося у серпні 1999 року офіційне впізнання її чоловіком ОСОБА_4 тіла його батька, чи складався відповідний протокол упізнання трупа, адже лише за наявності цього протоколу орган ДРАЦС може внести відповідні записи в актовий запис про смерть № 1679 невпізнаної особи. ОСОБА_1 зверталася до Солом`янського УП НП у м. Києві з цього приводу. Однак листами від 18 липня 2025 року № та від 12 серпня 2025 року № її повідомили, що відомості щодо померлого ОСОБА_3 , який був упізнаний ОСОБА_4 , її чоловіком, в 1999 році в невпізнаному трупі відсутні. Отже, за наявності факту смерті свекра заявниці - ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Києві, ОСОБА_1 позбавлена об`єктивної можливості отримати його свідоцтво про смерть, адже медичних документів про смерть саме ОСОБА_3 вона не має, протоколу впізнання трупа вона не має і тому зареєструвати смерть ОСОБА_3 у органах ДРАЦС не може в силу п. 12 глави 5 розділу ІІІ «Державна реєстрація смерті» Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5). Натомість установлення факту смерті ОСОБА_3 необхідне заявниці ОСОБА_1 для того, щоб зареєструвати смерть у органах ДРАЦС, отримати свідоцтво про смерть і надати відповідний документ у військову частину НОМЕР_1 , для підтвердження смерті батька її чоловіка, з метою припинення нарахування померлій особі частини грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_4 , як військовослужбовця, який зник безвісти.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2025 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні заявниця та представник заявниці заяву підтримали, просили заяву задовольнити.

В судове засідання представник заінтересованої особи - військової частини НОМЕР_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення заявниці та її представника, покази свідків, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_8 є дружиною ОСОБА_4 , що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 , копією РНОКПП ОСОБА_1 , копією витягу з реєстру територіальної громади № 2025/006000393 від 08.05.2025 року щодо місця реєстрації ОСОБА_1 , копією паспорта ОСОБА_4 , копією РНОКПП ОСОБА_4 , копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_4 від 11.10.1997 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 20.09.1975 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 від 20.09.1975 року.

Чоловік заявниці ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_6 від 01.09.1977 року.

ОСОБА_5 (дружина ОСОБА_3 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 від 24.12.2012 року.

Чоловік заявниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець Збройних Сил України, зник безвісти під час виконання бойового завдання, що підтверджується копією сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_8 № 43 від 07.05.2025 року, та копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000184 від 09.05.2025 року.

Щодо встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , заявницею було направлено заяву до Солом`янського УП НП у м. Києві.

Листами від 18 липня 2025 року № та від 12 серпня 2025 року № заявниці була надана відповідь, що відомості щодо померлого ОСОБА_3 , який був упізнаний ОСОБА_4 , її чоловіком, в 1999 році в невпізнаному трупі № 2777 відсутні.

Представником заявниці щодо встановлення факту смерті ОСОБА_3 було направлено адвокатський запит до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Листом від 08 вересня 2025 року № 32256/8.1.-25/вх.36103/8-25 Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було надано відповідь, що актового запису про смерть ОСОБА_3 , 1956 р.н. не виявлено. 18 серпня 1999 року Шевченківським ВДРАЦС у м. Києві було зареєстровано смерть невпізнаного чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , за актовим записом № 1679. Документ, що підтверджував факт смерті - лікарське свідоцтво про смерть № 2777 від 05.08.1999 року. Актовий запис не містить відомостей про внесення до нього будь-яких змін.

Крім того, представником заявниці щодо встановлення факту смерті ОСОБА_3 було направлено адвокатський запит до Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради.

Листом від 11 вересня 2025 року № 058/7/3-4984 Департаментом житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації було надано відповідь, що ОСОБА_3 поховано на Північному кладовищі 20 серпня 1999 року, ділянка 8в, ряд НОМЕР_2 , місце НОМЕР_3 . Однак будь-яка інформація про реєстрацію його смерті в органах ДРАЦС в Ритуальній службі СКП «Спецкомбінат ПКПО» відсутня.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 представником заявниці також було надано світлину пам`ятника на могилі ОСОБА_3 на Північному кладовищі.

Згідно листа Філії № 1 Київського обласного державного нотаріального архіву від 13 листопада 2025 року № 950/01-17/Ф-1 повідомлено, що згідно архівного фонду № 13 Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області за період 2000-2011 р.р. відсутня інформація про заведення спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 .

Відповідно до листа Боярської державної нотаріальної контори від 23 жовтня 2025 року № 1289/01-16 спадкова справа до майна померлого ОСОБА_3 , за період із 01 січня 2010 року по теперішній час цією нотаріальною конторою не заводилася і від Першої Київської обласної державної нотаріальної контори не приймалася, а нотаріальні документи цієї контори (до перейменування Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора) за період 1999-2009 р.р. та спадкові справи, що були заведені Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою, по яких вже видані свідоцтва, передані на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву.

Згідно листа Київського обласного державного нотаріального архіву від 31 жовтня 2025 року № 1757/01-17 повідомлено, що згідно архівних фондів Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого ОСОБА_3 не заводилася і не видавалася.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він знає родину ОСОБА_7 , бо він був сусідом родини. Вказав, що добре знав ОСОБА_11 , він допомагав йому з ремонтом будинку, роботи в нього не було, він робив ремонти в квартирах в м. Києві. Він знає, що ОСОБА_12 помер в серпні 1999 року, йому це стало відомо від родини ОСОБА_7 , він поїхав робити ремонт, потім його виявили мертвим.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є пасинком померлого ОСОБА_11 , йому відомо, що він робив ремонти в м. Києві, не повернувся з роботи. Його брат ОСОБА_4 їздив до м. Києва та подавав заяву про розшук батька до поліції, а потім дізнався, що батько помер, та їздив до поліції впізнавати труп батька.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Вимогами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_3 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки протоколу впізнання трупа ОСОБА_3 , складеного в 1999 році, у заявниці немає і отримати такий протокол вона не може в зв`язку з його відсутністю у Солом`янського УП НП у м. Києві, заявниця не може надати такий протокол відділу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відповідних відміток про ОСОБА_3 в актовий запис про смерть невідомої особи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що для проведення державної реєстрації смерті особи існують об`єктивні перешкоди.

З метою захисту прав заявниці суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Києві, що наддасть можливість отримати заявниці свідоцтво про смерть, і надати відповідний документ у військову частину НОМЕР_1 для підтвердження смерті батька її чоловіка, з метою припинення нарахування померлій особі частини грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_4 як військовослужбовця, який зник безвісти.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи заявницею було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилався як на підстави своїх вимог.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 264 - 265, 273, 293 - 294, 317, 319, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м. Калінін Калінської області РРФСР, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Києві, Україна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя - Лапченко О.М.

12.02.2026