ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 629/737/26

провадження № 22-ц/818/737/26

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Кружиліної О.А., Маміна О.В.

Учасники справи:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2025 року, що містить заперечення на ухвалу того ж суду від 08 травня 2025 року ухвалені у складі судді Цендри Н.В.,-

У С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року Приватне акціонерне товариство «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» ( надалі ПАТ) звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за електричну енергію у сумі 15326,72 грн та судового збору у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є побутовим споживачем електроенергії за особовим рахунком НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . За період з 01.03.2024 року по 01.04.2025 року згідно переданих від оператора системи розподілу АТ «Харківобленерго» даних щодо обсягів спожитої електричної енергії за вище вказаною адресою проведено нарахування за електричну енергію на суму 15406,08 грн. Вказану суму боргу споживач частково сплатив в сумі 79,36 грн, у зв`язку з чим станом на 31.03.2025 року виникла заборгованість за електричну енергію в сумі 15326,72 грн.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу в судове засідання на 29 травня 2025 року.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість з оплати за спожиту електричну енергію у сумі 15326,72 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, , повернути Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут», на поточний рахунок НОМЕР_2 в філії ХОУ АТ «Ощадбанк», МФО 351823, надмірно сплачений судовий збір у розмірі 302 грн 80 коп., сплачений згідно з платіжною інструкцією №73992 від 06.08.2024.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження факту користування відповідачем послугами позивача та неналежне виконання ним обов`язку по оплаті наданих послуг.

В апеляційній скарзі на рішення суду, що також містить заперечення на ухвалу про відкриття провадження у справі, ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга містить посилання на те, що рішення є необгрунтованим. Судом було безпідставно відкрито провадження у справі, неповно з?ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи.

А саме, позов від імені позивача підписаний неуповноваженою особою, позов не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання, суду не надана довідка, що міститься в переліку додатків до позову, дев`ять документів, що зазначені у переліку додатків до позову не були надіслані відповідачу. Проте суд безпідставно на зазначені недоліки уваги не звернув та помилково відкрив провадження у справі. Крім цього, всупереч думки відповідача, справа розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження, що позбавило відповідача можливості залучити третю особу, викликати та допитати свідків. Суд безпідставно розглянув справу за правилами виключної підсудності. Вважає, що позивач не може звертатись до суду з позовом, оскільки не має законних повноважень на надання універсальних послуг, оскільки не є переможцем конкурсу та не має ліцензії з постачання електричної енергії. Суду не надано доказів на підтвердження права власності позивача на електричну енергію яку він начебто продавав відповідачу. Нормативні акти на яких гуртуються позовні вимоги не були опубліковані в офіційному віснику, а тому не набули чинності.що позивачем порушено його права споживача, дії позивача містять ознаки агресивної підприємницької практики. Судом залишено поза увагою вимоги нормативно-правових актів, що регулюють порядок укладання договорів та договорів про надання житлово комунальних послуг, недостовірно зазначено адресу, за якою утворилась заборгованість. Судом проігнорований факт існування у відповідача договірних відносин щодо постачання електричної енергії з АТ « Харківобленерго» за договором від 17.07.2018. Надані позивачем розрахунки не підтверджені жодним первинним документом. Сума заборгованості нарахована позивачем не відповідає дійсності, оскільки у позові до заявлено про стягнення заборгованості за період з 01.03.2024 по 01.04.2025, а заявлене до стягнення сальдо містить 20 ти річний період.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає що суд правильно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Викладені апелянтом доводи висновків суду не спростовують. Відзив обґрунтований доводами, що за змістом є аналогічними доводам викладеним у відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

В ухвалі про відкриття провадження від 08 травня 2025 року судом зазначено, що позовна заява відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Підстави, визначені статтями 185-186 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Судом прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі.

Зазначено, що у відповідності до ст. 274 ЦПК України дана справа не належить до категорії справ, які не можуть бути розглянуті судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене, дану справу слід призначити до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 175-177, 185-186, 274 ЦПК України, суд постановив прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та судових витрат.

Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Призначено судове засідання на 29 травня 2025 року о 09-10 годині в приміщенні Лозівського міськрайонного суду Харківської області за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Ярослава Мудрого, 9.

В судове засідання викликано сторони.

Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, в порядку визначеному ст.178 ЦПК України. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) відповідачем одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано сторонам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.07.2018 року між АТ «Харківобленерго» та ОСОБА_1 було укладено договір №700057 про користування електричною енергією (а.с. 101-102).

За адресою АДРЕСА_1 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою абоненту. У довідці абонента також вказано обсяги електричної енергії, спожитої за вказаною адресою, період та дата зняття показань приладу обліку (а.с. 21).

Відповідно до інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості від 01.04.2025 ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.04.2022 № 6339-, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 63).

Рішенням Лозівської міської ради від 21.02.2023 № 1197 вул. З. Космодем`янської перейменовано на вул. Незламна.

Як зазначено позивачем, за період з 01.03.2024 року по 01.04.2025 року за адресою АДРЕСА_1 (договір №57), згідно переданих показань приладу обліку проведено нарахування за електричну енергію у розмірі 15406,08 грн. Вказану суму боргу за виставленими рахунками відповідач сплатив частково в сумі 79,36 грн., у зв`язку з чим станом на 31.03.2025 року утворилася заборгованість за електричну енергію в сумі 15326,72 грн, що підтверджується наданим начальником центру Лозівського ОТРСЦ ПрАТ «Харківенергозбут» розрахунком основного боргу за електроенергією.

За змістом зазначеного розрахунку заборгованість, що складає 15326,72 грн розрахована згідно показників спожитої електричної енергії за період 01.03.2024 по 01.04.2025 відповідно до якого (а.с.24).

Згідно довідки про розрахунок основного боргу за електроенергію за адресою АДРЕСА_1 , яка заборгованість розрахована з 01.08.2023 по 01.04.2025 та також становить 15526,72 грн ( а.с. 86).

На спростування розрахунку заборгованості відповідачем надані платіжні інструкції про часткову сплату заборгованості за спожиту електричну енергію на рахунок ПрАТ «Харківенергозбут» відповідно до показників лічильника.

Так станом на 01.04.2024 показники лічильника становили 286 кВт, станом на 01.05.2024 106 кВт, станом на 01.06.2024 150 кВт, станом на 01.07.2024 184 кВт, станом на 01.08.2024 348 кВт, станом на 01.09.2024 - 462 кВт, станом на 01.10.2024 - 1113 кВт, станом на 01.11.2024 189 кВт, станом на 01.12.2024 - 183 кВт, станом на 01.01.2025 - 189 кВт, станом на 01.02.2025 - 189 кВт, станом на 01.03.2025 179 кВт, станом на 01.04.2025 199 кВт (а.с.24).

Відповідно до наданих платіжних доручень, по домоволодінню в АДРЕСА_1 здійснювалась оплата спожитої електроенергії за особовим рахунком НОМЕР_1 : 25.03.2024 за березень 2024 року - 150,00 грн., 30.04.2024 за квітень 2024 року в сумі 100,00 грн., 31.05.2024 за травень 2024 року в сумі 100,00, 30.06.2024 за травень 2024 року в сумі 100,00 грн., 31.07.2024 за липень 2024 року в сумі 100,00 грн., 31.08.2024 за серпень 2024 року в сумі 100,00 грн., 30.09.2024 за вересень 2024 року в сумі 100,00 грн., 31.10.2024 за жовтень 2024 року в сумі 100,00 грн., 30.11.2024 за листопад 2024 року в сумі 100,00 грн., 31.12.2024 за грудень 2024 року в сумі 100,00 грн., 11.01.2025 за грудень 2024 року в сумі 400,00 грн., 14.01.2025 за грудень 2024 року в сумі 200,00 грн., 31.01.2025 за грудень 2024 року в сумі 200,00 грн., 06.02.2025 за січень 2025 року в сумі 200,00 грн., 17.03.2025 за лютий 2025 року в сумі 200,00 грн., 31.03.2025 року за лютий 2025 року в сумі 200,00 грн (а.с. 47-62) .

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язки індивідуального споживача, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За правилом частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Частиною першою статті 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини другої статті 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до вимог частини третьої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний: 1) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 2) надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; 3) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 4) врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.

Згідно зі статтею 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 312 від 14 березня 2018 року ( надалі ПРРЕЕ).

На роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку (п. 1.2.1. ПРЕЕ).

Відповідно до п. 5.5.5. ПРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема, користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених цими Правилами випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднання до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу/передачі (абзац третій пункту 2.1.5. глави 2.1 розділу II ПРРЕЕ).

Абзацом другим пункту 2.1.7. глави 2.1 розділу II ПРРЕЕ унормовано, що фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

Відповідно до пункту 1.2.8. ПРРЕЕ постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому споживачу, малому непобутовому споживачу або іншому споживачу, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору за умови наявності у споживача чинного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Пунктом 2.1.2. Правил закріплено, що оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи.

Таким чином, наявність правовідносин між сторонами за договором постачання електричної енергії, а, отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з електропостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 №1268 ПрАТ Харківенергозбут є постачальником універсальних послуг на території Харківської області.

АТ Харківобленерго виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу яким встановлюються обсяги спожитої електричної енергії з яким у позивача укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Згідно із частинами 1, 4 ст. 63 Закону України Про ринок електричної енергії універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Абзацом 5 пункту 13 розділу XVII Закону Про ринок електричної енергії встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що у період з 01.03.2024 по 01.04.2025 ОСОБА_1 , який є власником буд. АДРЕСА_1 фактично споживав електричну енергію та періодично оплачував спожиту електроенергію на загальну суму 2450,00 грн.

Відповідач не звертався до ПрАТ «Харківенергозбут» із заявами про припинення розподілу електричної енергії, відмови від послуг ПрАТ «Харківенергозбут».

Отже, ОСОБА_1 є побутовим споживачем електричної енергії, що постачає ПрАТ «Харківенергозбут».

Враховуючи зазначене суд дійшов обгрунтованого висновку що з ОСОБА_1 на умовах типового договору та комерційної пропозиції, що розміщені на сайті zbutenergo.kharkov.ua фактично укладений договір з електропостачання.

Таким чином, сторони набули всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за їх невиконання.

Згідно з підпунктом 2 п. 5.5.5. ПРРЕЕ, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 9.1 типового договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5.2.1. ПРРЕЕ, електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.

Відсутність письмово оформленого договору з новим постачальником електричної енергії з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, з якою погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц.

Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати послуг з постачання електричної енергії за період 01.03.2024 по 01.04.2025 виконував неналежним чином, плату за спожиту електроенергію вносив частково, внаслідок чого у ОСОБА_1 перед ПрАТ «Харківенергозбут» утворилась заборгованість за електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 12876,72 грн, адже саме на власника покладено обов`язок утримувати належне йому майно, в тому числі сплачувати надані комунальні послуги.

Крім того, судом правильно встановлено, що нарахування за надані позивачем послуги з постачання електричної енергії здійснювались за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначений за показниками розрахункового засобу обліку.

Відповідно до п.п.5.5, 6.1 ПРРЕЕ та п. 5 Комерційних пропозицій ОСОБА_1 як споживач, мав право ініціювати звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії, однак, будучи повідомленим про обсяги спожитої ним електричної енергії відповідно до показників лічильника шляхом направлення рахунків, таким правом не скористався, з приводу незгоди зі спожитими обсягами електричної енергії до позивача не звертався.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості ініціювати позачергову повірку лічильника або ж особисто замовити його експертизу, разом з тим, цього не зробив.

Щодо посилань апелянте на відсутність рахунків по сплаті за спожиту електроенергію, судова колегія з урахуванням висновків викладених у постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 справа №761/48615/18-Ц зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити -товар.

Таким чином, відсутність сформованого рахунку не позбавляє споживача сплачувати за надані житлово - комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності між сторонами договірних правовідносин зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Доводи апеляційної скарги про невірний розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження є необґрунтованими.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються такі справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин (ч. 1 ст. 274 ЦПК України).

Малозначними справами, відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (в рамках 2018 176 200 грн.); 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (в рамках 2018 881 000 грн.). Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Також у порядку спрощеного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

При цьому під час вирішення питання щодо визначення справи як такої, що може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження суд має врахувати: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У відповідності до ст. 274 ЦПК України дана справа не належить до категорії справ, які не можуть бути розглянуті судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Доводи про відсутність права підписувати позовну заяву у юрисконсульта, спростовується матеріалами справи, позовна заява підписана представником Бобрицьким С. на підставі довіреності (а.с. 26).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Оскільки позовна заява в цілому відповідала вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України, не надання позивачем одного доказу, на який він посилався у позові, за умови наявності інших доказів достатніх для вирішення справи по суті, не свідчить про наявність підстав для залишення позову без руху, доводи апеляційної скарги про помилкове відкриття провадження та вирішення справи за позовом, що не відповідає вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України є необґрунтованими.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Наведене свідчить, що вимоги про стягнення заборгованості за послуги з електропостачання надані власнику житлового будинку, повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

З урахуванням викладеного судова колегія погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову.

Проте не може погодитись з визначеним судом розміром заборгованості відповідача за фактично отримані послуги.

А саме, судом необґрунтовано не взято до уваги доводи відповідача про внесення оплати за електричну енергію та не враховано здійснені ним платежі.

Посилання позивача на те, що проведені ОСОБА_1 у період з 01.03.2024 по 01.04.2025 оплати віднесені на погашення існуючої заборгованості належним чином не обґрунтовано. Так, за змістом позовної заяви та розрахунку суми боргу у відповідача утворилась заборгованість за період з 01.03.2024 по 01.04.2025, згідно фактично спожитих за даний період обсягів споживання станом на 01.04.2024 показники лічильника становили 286 кВт, станом на 01.05.2024 106 кВт, станом на 01.06.2024 150 кВт, станом на 01.07.2024 184 кВт, станом на 01.08.2024 348 кВт, станом на 01.09.2024 - 462 кВт, станом на 01.10.2024 - 1113 кВт, станом на 01.11.2024 189 кВт, станом на 01.12.2024 - 183 кВт, станом на 01.01.2025 - 189 кВт, станом на 01.02.2025 - 189 кВт, станом на 01.03.2025 179 кВт, станом на 01.04.2025 199 кВт (а.с.24).

Водночас у зазначені місяці відповідач здійснив часткову оплату спожитої електроенергії ,а саме надані відповідачем платіжні інструкції свідчать про оплату 25.03.2024 за березень 2024 року - 150,00 грн, 30.04.2024 за квітень 2024 року в сумі 100,00 грн, 31.05.2024 за травень 2024 року в сумі 100,00, 30.06.2024 за травень 2024 року в сумі 100,00 грн, 31.07.2024 за липень 2024 року в сумі 100,00 грн, 31.08.2024 за серпень 2024 року в сумі 100,00 грн, 30.09.2024 за вересень 2024 року в сумі 100,00 грн, 31.10.2024 за жовтень 2024 року в сумі 100,00 грн, 30.11.2024 за листопад 2024 року в сумі 100,00 грн, 31.12.2024 за грудень 2024 року в сумі 100,00 грн., 11.01.2025 за грудень 2024 року в сумі 400,00 грн, 14.01.2025 за грудень 2024 року в сумі 200,00 грн., 31.01.2025 за грудень 2024 року в сумі 200,00 грн, 06.02.2025 за січень 2025 року в сумі 200,00 грн, 17.03.2025 за лютий 2025 року в сумі 200,00 грн, 31.03.2025 року за лютий 2025 року в сумі 200,00 грн (а.с. 47-62).

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо помилкового визначення розміру заборгованості знайшли своє підтвердження.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині розміру стягнення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір в сумі 3330,80 грн.

ОСОБА_1 мав сплатити 4542,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, проте останній просив його звільнити від сплати судового збору та його клопотання будо задоволено судовою колегією.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 , як із сторони, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат на користь ПрАТ «Харківенергозбут» у розмірі 2072,09 грн (2798,36 грн- 726,27 грн), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2025 року, що містить заперечення на ухвалу того ж суду від 08 травня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2025 року змінити в частині визначеного судом розміру заборгованості.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» () заборгованість з оплати за спожиту електричну енергію у сумі 12876 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 72 коп.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» () судовий збір в сумі 2072 (дві тисячі сімдесят дві) грн 09 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.А. Кружиліна

О.В. Маміна