Провадження № 2-з/761/130/2026
У Х В А Л А

Іменем України

02 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.,

при секретарі: Путрі Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Гудима Вікторії Сергіївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування рішення державного реєстратора, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

-визнати недійсним з моменту його вчинення договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95 кв.м., укладений 17 травня 2024 року між ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О., зареєстровано в реєстрі за №5087;

-відновити становище, яке існувало до порушення: скасувати рішення державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 травня 2024 року, зареєстровано в реєстрі за №5087.

Позов обґрунтований тим, що 04 лютого 2022 року ОСОБА_1 (далі-Позивач), перебуваючи в дружніх відносинах, позичив ОСОБА_2 (далі-Відповідачу) грошові кошти в розмірі 6 000 000 грн. Факт передачі позикодавцем грошових коштів за договором підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_2 від 04.02.2022. В свою чергу, у відповідності до змісту розписки, Відповідач зобов`язався повернути позику Позивачу до 01 травня 2025 року в повному обсязі. Разом з тим, станом на дату звернення з позовною заявою до суду, Відповідачем не виконано умови договору позики та не повернуто позивачу грошові кошти в розмірі 6 000 000 грн.

За відомою Позивачу інформацією, у власності Відповідача перебувала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95 кв.м. В подальшому, Позивачу стало відомо про те, що 17 травня 2024 року з метою виведення майна, належного Відповідачу, з-під можливої реалізації в рахунок стягнення боргу квартиру було фіктивно переоформлено на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дружиною Відповідача, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О., зареєстровано в реєстрі за №5087.

Як відомо Позивачу, жодного іншого майна, на яке можливо було б звернути стягнення та задовольнити вимоги кредитора, у власності Відповідача не перебуває. Позивач переконаний, що договір дарування був спрямований суто на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно від боржника у зобов`язанні до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому судового рішення про стягнення грошових коштів. Відтак, вказаний правочин було вчинено між Відповідачем та його дружиною з єдиною метою - приховати майно та унеможливити в майбутньому звернення стягнення на майно, враховуючи, що сторони договору дарування є близькими родичами і договір є безоплатним, на думку позивача, є всі підстави вважати, що договір дарування від 17 травня 2024 року є фраудаторним, таким, що вчинений всупереч інтересам ОСОБА_1 , направлений на приховування майна і намір уникнути майнової відповідальності, не допустити його обтяження з подальшим використанням для задоволення вимог кредитора.

Разом з тим, 27.02.2026 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій він просить: накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95 кв.м., власником якої є ОСОБА_3 на підставі договору дарування, укладеного 17 травня 2024 року між ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О., зареєстровано в реєстрі за №5087.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що зважаючи на предмет позовних вимог, діями відповідача можуть бути порушені права Позивача щодо вказаного об`єкта нерухомого майна та наявна реальна об`єктивна можливість відчуження квартири, оскільки Відповідачем вже вжито заходи щодо відчуження квартири на користь його дружини, що значно ускладнить розгляд справи, а тому заява про забезпечення позову в частині накладення арешту спірне майно підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав Позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Виходячи з того, що Відповідач ухиляється від виконання договору позики та Відповідач не повернув позивачу грошові кошти в розмірі 6 000 000 грн., тому накладення арешту на квартиру, є ефективним засобом охорони матеріальноправових інтересів Позивача від можливих недобросовісних дій з боку Відповідача з тим, щоб забезпечити Позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи, що предметом позову, з яким Позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва, є визнання недійсним з моменту його вчинення договір дарування квартири, на яку в подальшому Позивачу можливо було б звернути стягнення та задовольнити вимоги кредитора, позивач вважає, що обраний спосіб забезпечення позову - накладення арешту на квартиру - є адекватним та допустимим заходом забезпечення позову, який забезпечить збалансованість інтересів сторін, є співмірний з вимогами позовної заяви та спроможний забезпечити виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вивчивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про задоволення заяви за наступних підстав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 129-1 Конституція України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вказане свідчить, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, враховуючи підстави та предмет даної позовної заяви, а також те, що відповідач після отримання грошових коштів від позивача та не виконавши обов`язок по їх поверненню, подарував квартиру, на даний час власник квартири має можливість розпорядитись правом власності та відчужити майно, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, а тому необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи призведе до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування рішення державного реєстратора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Гудима Вікторії Сергіївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування рішення державного реєстратора- задовольнити.

З метою забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Стягувач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_4 .

Боржник - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), адреса: АДРЕСА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення до виконання три роки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали безпосередньо до апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: Н.Г. Притула