Справа № 127/7678/25
Провадження № 22-ц/801/222/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 рокуСправа № 127/7678/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача прокурора Полтавської обласної прокуратури Махна Яна Анатолійовича, про відшкодування моральної шкоди,

рішення ухвалила суддя Іщук Т. П.

рішення ухвалено о 16:29 год у м. Вінниця

повний текс рішення складено 03 листопада 2025 року,

В с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору процесуального керівника прокурора Полтавської обласної прокуратури Махна Я. А., про компенсацію моральної шкоди, заподіяної протиправною тривалою бездіяльністю третьою особою відповідача при тривалій імітації нагляду та порушення розумних строків по кримінальному провадженню №0001385, в порядку вимог статтей 19 і 56 Конституції України, ст. 23, 1174, ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Свої вимоги мотивував тим, що 01 червня 2016 року відповідач відкрив кримінальне провадження № 0001385, передбачених ст. ст. 365, 366, 367, 371, 372 КК України щодо колишнього прокурора прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 , який в складі організованої злочинної групи зі слідчими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сфабрикував кримінальну справу № 10231067 та в період з серпня 2010 року по липень 2011 року дозволив собі у відношенні до нього, завідомо невинного, жорстокі репресії та дике правове свавілля. Незаконність притягнення його до кримінальної відповідальності призвели до тяжких наслідків для нього, було встановлено органом досудового слідства, яким було 21 липня 2011 року винесено постанову про закриття кримінальної справи № 10231067 відносно нього за п. 2 с. 6, п. 2 ст. 213 КПК України за відсутності ознак злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 385 КК України.

Незаконна і злочинна діяльність колишнього прокурора ОСОБА_2 та навмисне фальшування матеріалів кримінальної справи № 10231067 була встановлена під час проведення досудового розслідування і підтверджується офіційними документами, які знаходяться у кримінальному провадженні №0001385.

Документи, які підтверджують факт фальшування по відношенню до нього по кримінальній справі, і незаконності притягнення його, завідомо невинного, до кримінальної відповідальності внаслідок чого він став інвалідом 2 групи, він у повному обсязі надав слідчим.

Факт спричинення йому тілесних ушкоджень при проведенні обшуку, підтверджується актом судово-медичного дослідження № 4236-02/10 від 03 серпня 2010 року.

Факт спричинення йому моральної шкоди та фізичних страждань підтверджується висновком судово-психологічної експертизи № 2942 від 18 січня 2014 року, проведеного в рамках кримінального провадження № 0000005, яким встановлено:

- що ситуація, яка досліджується по справі, є психотравмуючою для ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода).

Численними слідчими, які халатно ставлячись до своїх посадових обов`язків, абсолютно не провівши досудове слідство у кримінальному провадженні № 0001385 та не провівши необхідні слідчо-процесуальні дії, направлені на встановлення істини, так і не усунувши недоліки, зазначені в наведених ухвалах слідчих суддів, тупо продублював тексти раніше винесених постанов, скасованих ухвалами суду, винесли невмотивовані та незаконні постанови про закриття кримінального провадження № 0001385, виклав у них свідомо недостовірні, висмоктані з пальці доводи, копії яких, в порушення ч. 5 ст. 284 КПК України, навмисне не направляли на його адресу, що стало системною та порочною практикою.

27 жовтня 2016 року слідчим суддею скасовано постанову слідчого від 18 липня 2016 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0001385, оскільки відмова у визнанні його потерпілим не вмотивована та незаконна, так як слідчим не проведено ніяких слідчих дій в кримінальному провадженні, не допитано самого заявника.

17 листопада 2016 року прокурор виніс постанову, якою відмовив у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0001385.

21 січня 2020 року слідчий суддя, розглянувши його скаргу на постанову прокурора про відмову у визнанні його потерпілим від 17 листопада 2016 року в кримінальному провадженні № 0001385, виніс ухвалу, якою скасував постанову від 17 листопада 2016 року.

27 листопада 2017 року слідчий суддя, розглянувши його скаргу на постанову про закриття кримінального провадження № 0001385 від 16 грудня 2016 року, виніс ухвалу, якою скасував постанову від 16 грудня 2016 року.

22 жовтня 2018 року слідчий суддя, розглянувши його заяву про відвід прокурора від нагляду за кримінальним провадженням №0001385, виніс ухвалу, якою відвів прокурора від участі у кримінальному провадженні № 0001385, який неодноразово констатував нібито законність скасованих постанов про закриття кримінального провадження.

05 лютого 2019 року слідчий суддя, розглянувши його скаргу на постанову від 30 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0001385, та встановив, що постанова винесена передчасно, виніс ухвалу, якою скасував постанову від 30 серпня 2018 року.

16 вересня 2019 року слідчий суддя, розглянувши його скаргу на постанову від 31 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0001385, виніс ухвалу, якою скасував постанову від 31 травня 2019 року.

29 листопада 2019 року слідчий суддя, розглянувши його скаргу на постанову від 09 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0001385, виніс ухвалу, якою скасував постанову від 09 жовтня 2019 року.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з 23 грудня 2019 року нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001385 здійснював прокурор Махно Я. А., який вступивши в злочинну змову з слідчими, спільно зайнялися невластивою для цих посадових осіб діяльністю - укриттям тяжких посадових злочинів, навмисне скоєних щодо нього фігурантами у справі, і протягом тривалого часу тільки імітують розслідування та нагляд у кримінальному провадженні №0001385.

05 березня 2020 року слідчий суддя, розглянувши його скаргу на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 0001385, який навмисне не розглянув його клопотання від 03 лютого 2020 року щодо виконання ухвали суду від 21 січня 2020 року про розгляд його заяви про визнання його потерпілим та видачі пам`ятки про права й обов`язки потерпілого та допитати його як потерпілого, виніс ухвалу, якою зобов`язав слідчого розглянути його клопотання від 03 лютого 2020 року в порядку статті 220 КПК України.

04 серпня 2020 року слідчий суддя, розглянувши його скаргу на постанову від 09 червня 2020 року про закриття кримінального провадження №0001385, та встановив, що слідчим не проведено всіх необхідних слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, а саме: не було виконано ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2016 року, 29 листопада 2017 року, 05 лютого 2019 року, 16 вересня 2019 року, 29 листопада 2019 року, не взято до уваги висновок експертизи № 8397 від 26 вересня 2013 року, не допитано ОСОБА_2 , не допитано ОСОБА_1 , не проведено одночасний допит, виніс ухвалу, якою скасував постанову від 09 червня 2020 року.

18 серпня 2020 року слідчий суддя, розглянувши його заяву про відвід слідчого у кримінальному провадженні № 0001385, виніс ухвалу, якою відвів слідчого у кримінальному провадженні.

13 липня 2021 року слідчий суддя, розглянувши його скаргу на постанову від 23 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження № 0001385, виніс ухвалу, якою скасував постанову від 23 листопада 2020 року.

07 серпня 2023 року слідчий суддя, розглянувши його скаргу на постанову від 29 березня 2022 року про закриття кримінального провадження №0001385, виніс ухвалу, якою скасував постанову від 29 березня 2022 року.

Слідчі судді, розглянувши його скарги на постанови про закриття кримінального провадження, на відміну від прокурорів, винесли ухвали, якими скасували такі постанови та зазначили, що постанови слідчих про закриття кримінального провадження не відповідають вимогам закону, оскільки вони винесені без всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, рішення є невмотивованими та передчасними, слідчими не усунені конкретні недоліки, зазначені в ухвалах слідчого судді.

Ухвали суду набули законної сили, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Проте до цього часу ухвали суду відповідачем не виконані.

Прокурор Махно Я. А. самоусунувся від виконання своїх посадових обов`язків та, увійшовши у змову із слідчим, спільно із ним зайнявся невластивою для посадових осіб неправомірною діяльністю протягом тривалого часу укриттям посадових злочинів, скоєних щодо нього фігурантом у справі, продовжує лише імітувати розслідування та нагляд за кримінальним провадження № 0001385, та навмисне не здійснював нагляд за дотриманням законодавства; навмисне не відмінив незаконні постанови слідчого; не давав слідчому вказівок; не ініціював питання про усунення слідчого; навмисне приховував посадові злочини, скоєні фігурантом у справі; ніяких слідчо-процесуальних дій, направлених на встановлення істини, прокурором, в порушення вимог статтей 2 8, 9, 25, 28, 36, 91-93 КПК України, навмисне не проводилося.

Вважає, що прокурор Махно Я. А. зловмисне і навмисне не виконував вимоги Конституції України і Кримінального процесуального законодавства України і протягом всього строку навмисне чинить йому перешкоду в тому, щоб запанувала правда, тотально не бажаючи якісно виконувати свої обов`язки, за що він отримує заробітну плату, навмисне припустив відверте свавілля та саботаж, в результаті чого процес досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001385 фактично припинено в зв`язку з відсутність контролю та належного нагляду за досудовим розслідуванням з боку прокурора Махна Я. А.

Прокурор Махно Я. А. розумів суспільно шкідливий характер своїх дій або бездіяльності, передбачав їх суспільно шкідливі наслідки і свідомо допускав їх настання.

Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями та бездіяльністю, надмірну тривалість імітації нагляду по кримінальному провадженні у спосіб, який вочевидь для нього демонструє ігнорування його доводів, прокурор Махно Я. А. заподіяв йому, як потерпілому, моральну шкоду, тому що його порушені права не поновлені, порушення закону не припинено; досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином через тривалу та систематичну бездіяльність слідчого; він інвалід 2 групи, людина похилого віку та важко хворий, змушений витрачати свій час і звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, умисне порушених прокурором, повинен був протягом тривалого часу звертатися із скаргами на бездіяльність прокурора, у зв`язку з чим переніс глибокі моральні страждання; він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону; його здоров`я суттєво погіршилося; він був незаконно позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя.

У зв`язку з навмисне допущеною тривалою бездіяльністю та навмисним порушенням розумних строків при імітації нагляду та імітації розслідування у кримінальному провадженні № 0001385, щодо прокурора Махна Я. А. та слідчого 10 січня 2024 року відкрито кримінальне провадження № 00000058 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України.

Керівник Полтавської обласної прокуратури також не бачить того, що прокурор Махно Я. А. у своїй діяльності навмисне порушує вимоги ст. 3, 19 Конституції України та статей 2, 9,, 28, 36, 91-93 КПК України; навмисне порушує розумні терміни досудового розслідування; не визначив іншого прокурора у випадку неефективного здійснення прокурором Махно Я. А. нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування; не реагував на скарги про недотримання прокурором Махно Я. А. розумних строків.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що кримінальне провадження за його заявою було відкрито 01 червня 2016 року та станом на час подачі позову тривало більше 105 місяців.

Зазначений строк не можна вважати розумним строком у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає позитивний обов`язок держави організувати діяльність досудових органів таким чином, щоб право кожного на справедливий суд впродовж розумного строку не було ілюзорним.

За весь цей час відповідно до вимог КПК України прокурор Махно Я. А. мав би прийняти відповідне процесуальне рішення. У зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження він змушений відвідувати орган досудового розслідування і суду, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайного життя та призводить до моральних та фізичних страждань.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецендентною практикою Європейського Суду з прав людини рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року, рішення у справі «Філіс проти Греції» від 27 червня 1997 року.

Надмірна тривалість кримінального провадження виникла з вини прокурора Махна Я. А., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 28 КПК України саме на прокурора покладається обов`язок слідкувати за дотриманням строку досудового розслідування у кримінальному провадженні та здатна призвести до моральних страждань. Крім того, прокурор виніс 17 листопада 2016 року постанову, якою незаконно відмовив йому у визнанні його потерпілим, яка була судом скасована тільки 21 січня 2020 року.

Тривала процесуальна невизначеність також завдала йому душевних страждань, які виразилися у позбавленні відчуття життєвої захищеності, приниження, зневаги до нього з боку органів прокуратури.

Підставою відшкодування шкоди є факт систематичної тривалої бездіяльності прокурора ОСОБА_5 без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви про злочин способом, який вочевидь для нього, свідчить про ігнорування його доводів про протиправну бездіяльність, надмірну тривалість досудового розслідування. У зв`язку з тим, що прокурор Махно Я. А. самоусунувся від належного виконання своїх службових обов`язків і навмисне припустив надмірну тривалість та бездіяльність під час імітації нагляду за досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню № 0001385 за його заявою у спосіб, який вочевидь для нього, демонструє ігнорування його доводів, що у зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження він змушений був відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися із відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань.

Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження узгоджується із правовою позицією у подібних правовідносинах, які були досліджені у цілому ряді постанов Верховного Суду, зокрема у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 757/62500/16, від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19 і інших, якими всі позови про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тривалою бездіяльністю відповідачів при імітації розслідування та нагляду за кримінальними провадженнями, були задоволені.

Своєю довготривалою бездіяльністю прокурор Махно Я. А. навмисне заподіяв йому, інваліду 2 групи, людині похилого віку, тяжко хворому, моральну шкоду, яку він оцінив у 650 000,00 грн.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер і має на меті не тільки покриття шкоди, завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і, зокрема, сприяло би зменшенню кількості й обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

За таких обставин просив захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяної йому протиправною тривалою бездіяльністю третьої особи відповідача під час тривалої імітації нагляду у кримінальному провадженні № 0001385 та стягнути з Державного бюджету України на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 650 000,00 грн., завданої тривалою та системною бездіяльністю відповідача і третьої особи при імітації нагляду у кримінальному провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судовий збір вирішено компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі відповідач Полтавська обласна прокуратура просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначив, що рішення суду вважає необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст. ст. 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України та з порушенням норм процесуального права ст. ст. 76-81, 263-264 ЦПК України.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитися у наявності в особи, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

ОСОБА_1 не було визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0001385 від 01 червня 2016 року. А відтак, висновки суду першої інстанції про наявність у нього права на відшкодування моральної шкоди є помилковим.

Процедура розгляду скарги та форма прийнятого слідчим суддею рішення не передбачає встановлення у ньому протиправності поведінки та вини органу досудового розслідування (елементів (складових) деліктної відповідальності). Оскарження позивачем до суду прийнятих органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження процесуальних рішень в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування у порядку кримінального судочинства.

Реалізація такого механізму як оскарження постанов, дій (бездіяльності) слідчого не є порушенням прав особи, отже, не є підставою для відшкодування моральної шкоди у розумінні статті 23 ЦК України (такі висновки Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц) та в аналогічних постановах Верховного Суду.

Окрім цього постанови про закриття кримінального провадження, які скасовані судом, винесені органом досудового розслідування, а не прокурором, тому їх скасування ніяким чином не є свідченням неналежного здійснення процесуального керівництва.

Позивачем не доведена наявність елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди: не надано доказів на підтвердження протиправності дій відповідача, а саме, процесуальних рішень прийнятих у порядку КПК України; самого факту моральної шкоди, заподіяної йому порушенням його прав відповідачем; причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, не наведено обґрунтований розрахунок визначеного ним розміру моральної шкоди, шо відповідно до ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Також не встановлено судом порушення розумних строку досудового розслідування кримінального провадження №0001385 та його неефективність у кримінальному судочинстві, а тому відсутні підстави для прийняття рішення про стягнення з Держави коштів на користь позивача. Крім цього зі змісту положень ЦПК України вбачається, що суд цивільної юрисдикції не наділений повноваженнями щодо встановлення фактів неефективності досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також інших порушень вимог КПК України.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду в частині відмови у задоволені його позовних вимог не оскаржив, надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення як формальну та невмотивовану і залишити без змін рішення суду, яке ухвалене з додержанням норм матеріального права. Вказав, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів. Наявність у прокуратури іншої точки зору на встановлені судом обставини не спростовує законність судового рішення та направлено на спонукання апеляційного суду до прийняття іншого рішення на свою користь.

В судовому засіданні представник відповідача Полтавської обласної прокуратури прокурор Колівошко С. М. апеляційну скаргу підтримала, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, як формальну та невмотивовану, а законне і обґрунтоване, ухвалене з додержанням норм матеріального права рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа процесуальний керівник прокурор Полтавської обласної прокуратури Махно Я. А. у судове засідання не з`явився.

За правилами частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора і позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою старшого слідчого СУ УМВС України у Полтавській області від 21 липня 2011 року закрита кримінальна справа відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу ознак злочинів, передбачених ст. 190, 358 КК України заволодінням чужим майном або придбання права на майно шляхом обману або зловживання довірою та підроблення з метою використання офіційних документів, які видаються та посвідчуються підприємством, установою та організацією, які надали відповідні права, а також виготовлення підроблених печаток та використання завідомо підроблених документів (а. с. 49-55).

01 червня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження № 0001385 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 372 КК України, на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року про роз`яснення ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 про вчинення злочину окремими працівниками прокуратури Полтавської області.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим в м. Полтаві.

Процесуальне керівництво здійснюють прокурори Полтавської обласної прокуратури: Махно Я. А., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Ці обставини підтверджуються копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001385 від 01 червня 2016 року (а. с. 8-10).

18 липня 2016 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Селькіна Б. Є. відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001385 (а. с. 12).

Ухвалою слідчого судді Октябрського району м. Полтава від 27 жовтня 2016 року (справа № 554/6289/16-к) скасовано постанову слідчого СВ прокуратури Полтавської області Селькіна Б. Є. від 18 липня 2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001385 (а. с. 11).

17 листопада 2016 року постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальному провадженні слідчих регіональної прокуратури Полтавської області Реви В. С. відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001385 (а. с. 15).

21 січня 2020 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава (справа № 554/6289/16-к) постанова прокурора скасована та зобов`язано слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0001385 розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 листопада 2016 року про визнання потерпілим з дотриманням вимог статті 55 КПК України (а. с. 13-14).

27 листопада 2017 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави (справа № 554/6289/16-к) скасована, постанова про закриття кримінального провадження № 0001385 від 16 грудня 2016 року, винесена слідчим Горячун О. О. (а. с. 16-17).

22 жовтня 2018 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава (справа № 334/6289/16-к) відведено прокурора прокуратури Полтавської області Реву В. С. від нагляду за кримінальним провадженням № 0001385 (а. с. 18).

05 лютого 2019 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава (справа № 554/6289/16-к) скасовано постанову слідчого прокуратури Полтавської області Горячука О. О. від 30 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0001385, а матеріали кримінального провадження направлено для проведення досудового розслідування (а. с. 19).

16 вересня 2019 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава (справа № 554/6289/16-к) скасовано постанову слідчого ОВС СВ прокуратури Полтавської області Ральського А. А. від 31 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0001385 (а. с. 20).

29 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава (справа № 554/6289/16-к) скасовано постанову слідчого ОВС СВ Полтавської обласної прокуратри Ральського А. А. від 09 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження №0001385 (а. с. 21).

Позивач також надав скарги, адресовані Октябрському районному суду м. Полтава від 16 жовтня 2019 року та 21 червня 2020 року про скасування постанов про закриття кримінального провадження № 0001385, винесених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (а. с. 22-28).

05 березня 2020 року слідчий суддя Октябрського районного суд м. Полтава (справа № 554/6289/16-к), розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого задовольнив її та зобов`язав слідчого розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 лютого 2020 року в порядку статті 220 КПК України (а. с. 29).

04 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава (справа № 554/6289/16-к) скасовано постанову від 09 червня 2020 року слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава, Момот В. О. про закриття кримінального провадження № 0001385 (а. с. 30-31).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 18 серпня 2020 року (справа № 554/6289/16-к) відведено слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава, ОСОБА_13 у кримінальному провадженні № 0001385 (а. с. 32-33).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 13 липня 2021 року (справа № 554/6289/16-к) скасовано постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, Харченко Я. С. від 23 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження № 0001385 (а. с. 35-36).

29 березня 2022 року постановою слідчого першого відділу (з дислокацією у м. Полтава) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_14 закрито кримінальне провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (а. с. 34).

26 червня 2023 року ОСОБА_1 оскаржив дану постанову слідчого, подавши до Октябрського районного суду м. Полтава скаргу, а 07 серпня 2023 року ухвалою слідчого судді постанова від 29 березня 2022 року скасована (а. с. 37-40).

07 вересня 2023 року на звернення ОСОБА_1 щодо неналежного досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001385 Полтавською обласною прокуратурою надана відповідь, що досудове розслідування триває та вживаються заходи спрямовані на з`ясування всіх фактичних обставин кримінального правопорушення. Підстав для ініціювання перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого не встановлено. При цьому роз`яснено, що в даному провадженні ОСОБА_1 є заявником, тому підстави для розгляду його заяви в порядку ст. 308 КПК України відсутні (а. с. 48).

16 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із скаргою на бездіяльність прокурора вищого рівня Полтавської обласної прокуратури щодо недотримання розумних строків прокурором ОСОБА_5 та слідчим ОСОБА_15 , а також в не розгляді його скарги від 27 серпня 2023 року (а. с. 44-45).

21 листопада 2023 року слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави (справа № 554/6289/16-к) задовольнив частково скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора в порядку ст. 303 КПК України та зобов`язав керівника Полтавської обласної прокуратури в межах повноважень, наданих Законом України «Про прокуратуру» та КПК України розглянути в порядку ст. 308 КПК України заяву ОСОБА_1 на недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001385 (а. с. 42-43).

21 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавської обласної прокуратури із скаргою щодо недотримання розумних строків проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001385 та вчинення ряду інших дій (а. с. 46-47).

На скаргу ОСОБА_1 від 21 грудня 2023 року керівником Полтавської обласної прокуратури надано відповідь та зазначено, що досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001385 не в повній мірі відповідає вимогам ст. 2, 9, 28 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження та дотримання розумних строків та вказано про надання прокурору вказівки у провадженні щодо строків вчинення певних процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень (а. с. 41).

10 січня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження № 0000058 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України, на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року у справі №757/3561/22-к, згідно з якою зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 07 січня 2022 року за фактом можливого зловживання владою або службовим становищем слідчим та прокурором під час здійснення досудового розслідування процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0001385 (а. с. 68-71).

15 березня 2024 року постановою слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_14 кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001385 від 01 червня 2016 року закрите на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 372 КК України, в діях прокурора прокуратури Полтавської області Пластуна С. М. (а. с. 159-172).

За даними ЄДРСР, які є в загальному доступі, скарга ОСОБА_1 щодо закриття вказаного кримінального провадження призначена до розгляду на 18 листопада 2025 року.

Позивач також надав висновок судово-психологічної експертизи № 2942 за кримінальним провадженням № 0000005 від 18 квітня 2014 року, яким зроблені висновки, що ситуація, яка досліджувалась по справі є психотравмуючою для ОСОБА_1 та останньому спричиненні страждання (моральна шкода) та визначений можливий розмір грошової компенсації.

Позивач є особою з інвалідністю ІІ-ої групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12 липня 2011 року (а. с. 72). Позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з 29 липня 2024 року в Управлінні соціального захисту населення (Правобережне), що підтверджується довідками Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради Управління соціального захисту населення (Правобережне) від 29 липня 2024 року № 509- та Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 21 березня 2025 року № 08/00/008/18622 (а. с. 73,78).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1879 неврологічного відділення від 20 вересня 2017 року слідує, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: віддалені наслідки черепно-мозкової травми (1996 рік), посттравмативна енцефалопатія з лікворно-гіпертензійним, вестибуло-атактичним та астенічним синдромами, вегето-судинними пароксизмами за змішаним типом; атеросклеротичний кардіосклероз, хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії; стан після оперативного лікування та ПХТ СА сігмовидної кишки Т4 NO MO (07.02.2010). Коланостома, ХБП 1 ст., пієлонефріт, стадія ремісії. Парапельвикальна киста лівої нирки великих розмірів ХПН 0 ст. (а. с. 117).

Позивач надав висновок № 228/104 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 01 листопада 2024 року та виписку із медичної картки амбулаторного хворого та акт судово-медичного дослідження № 4236-02/10 від 02 вересня 2010 року (а. с. 115-116, 118).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що надмірна тривалість провадження порушила вимогу «розумного строку», а проведення досудового розслідування у розумні строки є безумовним службовим обов`язком прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження. Надмірна тривалість кримінального провадження є порушенням прав позивача. Надмірна тривалість кримінального провадження, неодноразові звернення позивача як до органів досудового розслідування, так і до суду, неодноразові скасування судами постанов про закриття кримінального провадження у зв`язку з неповнотою дослідження обставин кримінального провадження, невизначеність правовідносин і необхідність відстоювати свої законні права та інтереси в судовому порядку поза розумним сумнівом завдали позивачу душевних страждань, завдаючи моральної шкоди.

Завданні моральні стражданнями ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з тривалістю кримінального провадження з 2016 року. Неодноразовими скасуваннями судами постанов про закриття кримінального провадження у зв`язку з невчиненням слідчих дій, тривалим досудовим розслідуванням підтверджується факт здійснення відповідачем незаконної бездіяльності щодо позивача при здійсненні своїх повноважень, що відповідно до положень статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини.

Такий висновком є правильним.

Відповідно до статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Частина 1 статті 25 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» та Кримінальним процесуальним кодексом України. Письмові вказівки прокурора органам, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство, надані в межах повноважень, є обов`язковими для цих органів і підлягають негайному виконанню.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом цієї статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначаються статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини 1, 2, 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина 1). Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (частина 2).

Отже, шкода, завдана іншими незаконними діями або бездіяльністю чи незаконними рішеннями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що містяться у статтях 1173, 1174 ЦК України.

Стаття 1173 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За правилами статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року по справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зробила висновок, що застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, надмірна тривалість провадження порушила вимогу «розумного строку», а проведення досудового розслідування у розумні строки є безумовним службовим обов`язком прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження. Надмірна тривалість кримінального провадження, що становить понад сім років, неодноразові звернення позивача як до органів досудового розслідування, так і до суду, неодноразові скасування судами постанов про закриття кримінального провадження у зв`язку з неповнотою дослідження обставин кримінального провадження, невизначеність правовідносин і необхідність відстоювати свої законні права та інтереси в судовому порядку, завдали позивачу душевних страждань, завдаючи моральної шкоди, що знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із тривалістю кримінального провадження з 2016 року. Неодноразовими скасуваннями судами постанов про закриття кримінального провадження у зв`язку з невчиненням слідчих дій, тривалим досудовим розслідуванням підтверджується факт здійснення відповідачем незаконної бездіяльності щодо позивача при здійсненні своїх повноважень, що відповідно до положень статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини.

Отже, суд першої інстанції, встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача, яка виразилася у надмірній тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою позивача, неодноразове прийняття слідчими рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування його доводів, дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, з урахуванням вимоги виваженості, розумності і справедливості.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги із посиланням на відповідну практику Верховного Суду в тому, що скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, оскільки правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення згідно вимог КПК України перевірки заяви позивача про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування, що й спростовує такі доводи апеляційної скарги.

Колегією суддів враховується, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001385 за заявою позивача триває із 01 червня 2016 року, що на дату звернення позивача до суду у березні 2025 року становило майже дев`ять років (без трьох місяців). За такий час відповідно до вимог КПК України орган досудового розслідування мав би прийняти відповідне процесуальне рішення. У зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження позивач змушений відвідувати органи досудового розслідування та суд, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань.

З урахуванням викладеного неспроможними є інші доводи апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

В межах доводів апеляційної скарги не встановлено підстав для висновку, що рішення суду ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, які б давали підстави для його скасування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: М. В. Матківська

Судді: І. В. Міхасішин

В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2026 року