Дата документу 26.02.2026Справа № 2-5021/11
Провадження № 2-зз/554/16/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2026 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючої судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Чепури Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві заяву представника заявника- адвоката Ігнатенко Ігоря Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду надійшла заява адвоката Ігнатенка Ігоря Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, у якій він просить суд постановити ухвалу, якою скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті судом згідно ухвал Октябрського районного суду міста Полтави від 03.12.2010 у цивільній справі №2-12277/10, від 29.07.2011 року у цивільній справі №2-5021/11.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В обґрунтування поданої заяви представник зазначає, що станом по теперішній час АТ КБ «Приватбанк» за №98DGQ9ND9CDQU6U від 10.02.2026 повідомлено про відсутність заборгованості по кредитному договору за номером KMTURK10081300 від 06.05.2025 року. Дата закриття кредиту 13.09.2011 року.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» за №AD1A7DR1UII2I2NS від 11.02.2026 станом на 11.02.2026 року заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» не має.

Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 03.12.2010 у цивільній справі №2-12277/10, від 29.07.2011 року у цивільній справі №2-5021/11 обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Частиною 1 статті 158 ЦПК України визначено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з положеннями частини 7 статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Судом встановлено, що встановлені законом дев`яносто днів з дня набрання рішенням суду законної сили сплинули, і наразі минуло більше 14 років.

Відповідно до результатів пошуку в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 немає взагалі. Інформація про ОСОБА_1 також відсутня в Єдиному реєстрі боржників.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Крім цього, згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Суд також враховує, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який введений в дію Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан. За таких умов наявність обмеження у праві виїзду за кордон фактично позбавляє заявницю можливості покинути територію України задля уникнення небезпеки для власного життя та здоров`я.

Щодо накладеного арешту на майно суд зазначає наступне.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном. Не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання держави у право власності може бути виправданим лише за умови, що воно відповідає усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, зокрема правовим висновкам, викладеним у рішенні від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» та рішенні від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства». Згідно з цією практикою, втручання є виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з обов`язковим дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами заявника про те, що застосовані у 2010 році заходи забезпечення позову діють протягом надзвичайно тривалого часу. Збереження цих обмежень не відповідає принципам співмірності та пропорційності, і становить невиправдане, тривале втручання у право на вільне пересування.

На підставі викладеного, оскільки потреба у подальшому застосуванні заходів забезпечення позову повністю відпала, суд дійшов беззаперечного висновку, що подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву представника заявника - адвоката Ігнатенко Ігоря Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.12.2010 по справі №2-12277/10 у вигляді обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29.07.2011 по справі №2-5021/11 у вигляді обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Копію ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання цією ухвалою законної сили направити заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.О. Материнко