КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/9856/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4894/2026 Головуючий у суді першої інстанції - Твердохліб Ю.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року в цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , згідно з яким просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь:

заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 10 306,20 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 494,40 грн, три проценти річних у розмірі 360,01 грн;

заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 35 298,02 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 5 118,21 грн, три проценти річних у розмірі 1 233,01 грн;

заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1 682,87 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 209,22 грн, три проценти річних у розмірі 68,08 грн, пеню у розмірі 34,35 грн;

заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 83 271,30 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 8 617,12 грн, три проценти річних у розмірі 1 935,34 грн, пеню у розмірі 1 253,25 грн;

заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 39,89 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 23,65 грн.;

судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що з 01.05.2018 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем комунальних послуг до 31.10.2021 - з центрального опалення та з центрального постачання гарячої води. З 01.11.2021 є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води.

КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на своєму веб-сайті оприлюднило типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому під`єднаний до мереж тепло - та водопостачання, як наслідок квартира АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло - та водопостачання, а тому відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачами послуг з ТЕ/ПГВ, від яких у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались).

Позивач надає відповідачам щомісячно послуги, проте відповідачі у порушення вимог законодавства своєчасно не сплачують за споживі послуг ЦО/ЦПГВ та ТЕ/ПГВ, в результаті чого утворилась заборгованість за період з 01.05.2018 по 31.03.2025 і складає 120 315,73 грн. Зокрема, за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 за послуги з центрального постачання гарячої води у розмірі 35 298,02 грн., за період з 01.11.2021 за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1 682,87 грн, з постачання гарячої води у розмірі 83 271,30 грн. Також, у період з 01.11.2021 заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 39,89 грн, заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 23,65 грн.

Також, на підставі договору про відступлення прав вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», позивач набув право грошової вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з центрального постачання гарячої води у розмірі 10 306,20 грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23.09.2025 позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за спожиті з 30.09.2021 по 31.03.2025 послуги, а саме: заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1 682,87 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 209,22 грн, три проценти річних у розмірі 68,08 грн, пеню у розмірі 34,35 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 83 271,30 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 8 617,12 грн, три проценти річних у розмірі 1 935,34 грн, пеню у розмірі 1 253,25 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 39,89 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 23,65 грн., а всього 97 135,07 (дев`яносто сім тисяч сто тридцять п`ять) гривень 07 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 514,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 514,00 грн. (а.с. 119-127).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, достовірно встановивши факт реєстрації відповідача за спірною адресою, що на переконання позивача є неспростованим об`єктивним підтвердженням факту споживання відповідачем комунальних послуг за спірною адресою, однак з підстав не пред`явлення позивачем вимог до інших зареєстрованих у квартирі споживачів (солідарних боржників), помилково відмовив у стягненні вартості наданих комунальних послуг з відповідача, чим фактично незаконно звільнив останнього від оплати спожитих комунальних послуг.

Вважає, що помилковими є також мотиви відмови суду про ненадання позивачем доказів стосовно «правового статусу квартири» та недоведеність заборгованості осіб, які споживають послуги.

Посилається також і на те, що судом при розгляді справи були порушені норми процесуального права в частині визначення судом при вирішенні спору належного складу учасників справи та нормативного обґрунтування судового рішення, а також щодо визначеного судом порядку розгляду заявленого позову.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Зазначені ухвали 19.12.2025 було доставлено до електронного кабінету КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» у системі «Електронний суд», що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції.

10.01.2026 зазначені ухвали було вручено ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. ОСОБА_2 ухвали Київського апеляційного суду від 17.12.2025 не отримала, з огляду на повернення до апеляційного суду конверту із відміткою поштового відділення «адресат відсутній».

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» і лише в частині відмови у задоволенні заявлених вимог, то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП«КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 №630.

Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання.

На виконання вимог Закону КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано на офіційному сайті КП «КИЇВЕНЕРГО» типовий договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем. (а.с. 20).

На підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», останнє прийняло право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води (а.с.19).

Згідно п. 3.4.2 Договору цесії, новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей.

Згідно інформації КП «ГІОЦ» з реєстру територіальної громади АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а отже вони є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячої води, які надає КП «Київтеплоенерго» (ПАТ «Київенерго») за вказаною адресою (а.с. 45-46).

Судом встановлено, що доказів, які б підтверджували, те, що відповідачі не є користувачами послуг КП «Київтеплоенерго» (ПАТ «Київенерго») за вказаною адресою відповідачами не надано.

При цьому, судом було установлено, що згідно акту №37297 від 11.09.2025 про прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку гарячої води, проведено огляд і опломбування лічильника №29815970 за адресою: АДРЕСА_3 .

Також здійснено повірку лічильника води №15057939, про що видане свідоцтво від 05.09.2025.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, які є споживачами наданих комунальних послуг, тривалий час не сплачують за послуги теплової енергії та не проводять оплати за централізоване постачання гарячої води, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку слід стягнути з відповідачів.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що вимоги позивача, які пред`явлені за період до квітня 2017 року заявлено поза межами строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають. При цьому, перевіривши розрахунки заборгованості, суд встановив, що оскільки в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , лічильники були зняті 30.09.2021 та 01.10.2021, а встановлені та проведено повірку у вересні 2025 року позивачем правомірно з вересня 2021 по березень 2025 року здійснювалось нарахування як приміщення не оснащене лічильником, а за період з квітня 2017 року до вересня 2021 року позивачем безпідставно нараховувалась заборгованість по середньому тарифу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, натомість відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Так, правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

У цій справі судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 24.12.2019 № 2244 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

На виконання зазначеної норми закону КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона може запропонувати свої умови.

Таким чином, встановивши, що позивачем надавалися послуги з централізованого постачання гарячої води та постачання теплової енергії, які відповідачами споживалися, проте не оплачувалися у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції, установивши, що оскільки в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , лічильники були зняті 30.09.2021 та 01.10.2021, а встановлені та проведено їх повірку у вересні 2025 року, позивачем правомірно з вересня 2021 по березень 2025 року здійснювалось нарахування як приміщення не оснащене лічильником, а за період з квітня 2017 року до вересня 2021 року позивачем безпідставно нараховувалась заборгованість по середньому тарифу, з огляду на те, що квартира, за якою обліковується заборгованість, була обладнана відповідними засобами обліку комунальної послуги.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачі у відзиві на позов просили застосувати наслідки спливу строку позовної давності (а.с. 54-56).

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV - 2» на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020, дія якого постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641 (з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956), від 09.12.2020 № 1236 продовжена до 30.06.2021.

З урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з квітня 2017 року.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення лише заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з квітня 2017 року.

Також, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження розглянуто справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 ЦПК України позивач має право в позовній заяві заявити клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, якщо такий розгляд допускається цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін було заявлене КП «Київтеплоенерго» у позовній заяві, зокрема у п. 2 позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Таким чином, оскільки дана справа не належить до жодної з категорій, передбачених ч. 4 ст. 274 ЦПК України, а самим позивачем КП «Київтеплоенерго» у позові заявлене клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні, суд першої інстанції, розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, не допустив порушення норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги в зазначеній частині є безпідставними і є проявом суперечливої поведінки сторони у процесі, оскільки не узгоджуються із попереднім процесуальним волевиявленням позивача.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апелянта про те, що мотиви відмови суду про ненадання позивачем доказів стосовно «правового статусу квартири», недоведеності заборгованості осіб, які споживають послуги є помилковими, як і доводи про те, що судом при розгляді справи були порушені норми процесуального права в частині визначення судом при вирішенні спору належного складу учасників справи та нормативного обґрунтування судового рішення, оскільки оскаржуване судове рішення таких доводів та посилань не містить, а у оскаржуваному рішенні судом першої інстанції було надано належну правову оцінку усім доводам сторін у розрізі заявлених позовних вимог. Окрім цього, судом наведено мотиви щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення або відхилення заявлених позовних вимог,

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки такі твердження КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не було наведено висновків, про які стверджує апелянт в апеляційній скарзі. Такі аргументи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення суперечать фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача та відповідачів належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року в цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова