Дата документу 03.03.2026Справа № 554/2871/26
Провадження № 2-з/554/20/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Полтава

Суддя Шевченківського районного суду міста Полтави Сініцин Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла заява про забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом: повернення дитини ОСОБА_2 до законного місця проживання з матір`ю; заборони батьку самостійно змінювати місце проживання до вирішення справи; при цьому просить суд: витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію про дату та обставини перетину державного кордону України дитиною та батьком, а також документи, на підставі яких вони перетинали кордон; просить вжити заходів для встановлення фактичного місця перебування дитини та забезпечення її безпеки та надати правову оцінку діям батька за ознаками можливого кримінального правопорушення (самовільне переміщення дитини).

Вимоги про необхідність забезпечення позову мотивує тим, що вона занепокоєна станом безпеки, психологічним та фізичним здоров`ям дитини, а також тим, що вона фактично позбавлена можливості продовжувати навчання та проживати за визначеним судом місцем проживання.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя дійшов наступного висновку.

В ст.149 ЦПК України зазначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

В п.п. 2 та 3 ч.1 ст.150 ЦПК України закріплені види забезпечення позову заборона вчиняти певні дії а також встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п.п.2, 3, 4, 6-7 ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Однак заява про забезпечення позову не містить вищевказаних реквізитів, передбачених ст. 151 ЦПК України.

У відповідності до ч. 6 ст. 151 ЦПУ України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Однак заявником не додано до заяви підтверджуючих документів про сплату судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається, якщо її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Заява про забезпечення позову надіслана на адресу Шевченківського районного суду м. Полтави через електронну пошту, вона не містить електронного цифрового підпису Заявниці, який би підтверджував її ідентифікацію.

Суддя зазначає, що заява про забезпечення позову та позовна заява, що подані до суду є окремими документами, для них встановленні різні процесуальні строки їх розгляду, вони досліджуються судом окремо.

В ч.10 ст.153 ЦПК України закріплено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, суддя вважає, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, тому заяву слід повернути заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.150, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Е.М. Сініцин.