УХВАЛА

05 березня 2026 року

м. Київ

справа № 755/15544/25

провадження № 61-2747ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д.. Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду, заінтересована особа -

ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 , передано на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису залишено без руху. Надано строк на усунення зазначених недоліків заяви.

Роз`яснено заявнику, що у разі, якщо недоліки заяви у вказаний строк не будуть усунені, заява вважатиметься неподаною та повертається заявнику.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису визнано неподаною і повернуто заявнику.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу через підсистему «Електронний суд».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2026 року витребувано

з Шевченківського районного суду м. Києва справу № 755/15544/25.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Попереджено апелянта, що у разі невиконання вказаних вимог суду та неподання доказів їх виконання до Київського апеляційного суду у встановлений строк апеляційну скаргу може бути повернуто.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції, з висновками якого частково погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 не були усунені недоліки, зазначені судом в ухвалі про залишення без руху у встановлений судом строк.

16 грудня 2025 року ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд», вперше подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису визнано неподаною та повернуто заявнику.

03 березня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року (надійшла до суду 04 березня

2026 року) у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій допущено істотні порушення норм процесуального права, що призвели до позбавлення його права на розгляд справи по суті.

Вказує, що заява містила опис обставин, вимоги, посилання на докази та була доповнена документами. Фактичне повернення заяви з формальних підстав призвело до неможливості її розгляду по суті.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа, має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,

в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України«Про запобігання та протидію домашньому насильству»; батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Відповідно до статті 3504 ЦПК України У заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) заявника та заінтересованої особи, їх місце проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, у разі якщо заява подається особою, зазначеною

у пунктах 3 і 4 частини першої статті 3502цього Кодексу, - процесуальне становище особи, яка подає заяву, із зазначенням її імені (прізвища, імені та по батькові), місця проживання чи перебування, поштового індексу, відомих номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти, а також ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) дитини або недієздатної особи, в інтересах якої подається заява, місце її проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, якщо такі відомі; обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Згідно з частиною першою статті 3506 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши що заяву, подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій, враховуючи заяву про усунення недоліків від 23 вересня 2025 року, просив:

- заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання його сім`ї ( АДРЕСА_1 );

- заборонити ОСОБА_2 контактувати з ними та членами його сім`ї будь-якими засобами зв`язку (телефонні дзвінки, sms, месенджери, соціальні мережі, електронна пошта);

- зобов`язати ОСОБА_2 утримуватися від будь-яких форм домашнього насильства, у тому числі погроз, образ, переслідувань, псування майна, будь-яких інших протиправних дій, що загрожують життю, здоров`ю чи психологічному стану його родини;

- видати обмежувальний припис строком на 6 місяців.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису визнано неподаною та повернуто заявникові.

Не погодившись з ухвалою районного суду, 29 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року у справі

№ 755/15544/25 і направити справу для продовження розгляду заяви про видачу обмежувального припису до суду першої інстанції.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив наступного.

Заявником було подано до суду заяву про усунення недоліків, у якій останній знову звернувся до суду не лише у своїх інтересах, а й у інтересах своєї родини, при цьому, уточнивши суб`єктний склад заявників по тексту заяви ( ОСОБА_3 - дружина заявника, ОСОБА_4 - малолітній син заявника, ОСОБА_5 - малолітня донька заявника).

Однак, вказана заява була підписана лише заявником, зважаючи на те, що подана за допомогою засобів підсистеми «Електронний суд». Підпису дружини заявника - ОСОБА_3 вказана заява не містить, як і не містить повноважень заявника (довіреності) на представництво інтересів своєї дружини у суді. Також матеріали заяви про усунення недоліків не містять доказів того, що заявник має право звертатись до суду і в інтересах малолітніх дітей як законний представник (відсутні копії свідоцтв про народження дітей).

Крім того, суд першої інстанції вказав, що зміст заявлених вимог заявником не було конкретизовано максимально чітко та детально, оскільки вимога «заборонити заінтересованій особі контактувати із заявником та членами його сім`ї будь-якими засобами зв`язку (телефонні дзвінки, SMS, месенджери, соціальні мережі, електронна пошта)» не містить конкретизації про номери телефонів, назви месенджерів, соціальних мереж, відомостей про електронні пошти. Разом із тим, вимога «зобов`язати заінтересовану особу утримуватися від будь-яких форм домашнього насильства, у тому числі: погроз, образ, переслідувань; псування майна; будь-яких інших протиправних дій, що загрожують життю, здоров`ю чи психологічному стану родини заявника» не містить конкретизації про конкретно визначене майно, про інші протиправні дії (які конкретно дії). Як і не містить заява про усунення недоліків відомостей про рух заяви до поліції щодо вчинення домашнього насильства та отримання та/чи опрацювання вказаної заяви поліцією.

Окремо в ухвалі від 23 вересня 2025 року наголошено, що в ухвалі суду

від 19 вересня 2025 року судом було акцентовано увагу на тому, що виправлену редакцію позовної заяви необхідно подати до суду з урахуванням частини першої статті 177 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції, вірно вказав, що невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження вимог, неточність формулювань вимог, їх неузгодження

із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав заяви за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для залишення заяви без задоволення по суті, а не для визнання заяви неподаною та її повернення. Оскільки формулювання вимог, обрання способу захисту порушеного права, заявник здійснює на власний розсуд, тому є помилковим висновок суду, що заява ОСОБА_5 не відповідає вимогам 175, 350-4 ЦПК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який

є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року

у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц,

від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо того, що ОСОБА_1 не усунуті всі недоліки, вказані в ухвалі суду першої інстанції про залишення заяви без руху від 19 вересня 2025 року, а саме при поданні засобами поштового зв`язку заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 не надав копії заяви разом з доданими до неї матеріалами для направлення судом заінтересованій особі ОСОБА_2 .

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що в уточненій заяві ОСОБА_1 вказав, що він звернувся до суду не лише у своїх інтересах, а й у інтересах своєї родини ( ОСОБА_3 - дружина заявника, ОСОБА_4 - малолітній син заявника, ОСОБА_5 - малолітня донька заявника).

Однак, заява підписана лише заявником. Підпису дружини заявника - ОСОБА_3 вказана заява не містить, як і не містить повноважень заявника (довіреності) на представництво інтересів своєї дружини у суді. Також відсутні докази того, що заявник має право звертатись до суду і в інтересах малолітніх дітей як законний представник (відсутні копії свідоцтв про народження дітей).

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що повернення позовної заяви (заяви) не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона

є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада

2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк