Справа № 345/5653/25
Провадження № 2/344/1596/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

06 лютого 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

при секретарі судового засідання Дутки Р.-І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до Калуського міськрайонного Івано-Франківської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 20 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 20.03.2025-100001372. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 15 000 гривень строком на 168 днів з датою повернення кредиту 03 вересня 2025 року. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором та не повернув грошові кошти позивачу, у зв`язку з чим станом на 08 жовтня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 30600,00 гривень, з яких 15 000,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 9450,00 гривень - заборгованість за процентам, 6150,00 гривень неустойка. Відповідачем частково було сплачено за кредитним договором: 02.04.2025 - 2850,00 гривень, 16.04.2025 - 2850,00 гривень, 02.05.2025 - 3300,00 гривень, 14.05.2025 - 2850,00 гривень, 01.06.2025 3000,00 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 20.03.2025-100001372 від 20 березня 2025 року у розмірі 30600,00 гривень та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (а.с. 1-15).

Ухвалою Калуського міськрайонного Івано-Франківської області від 09 жовтня 2025 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (а.с.21-22).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 жовтня 2025 року дану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.27-28).

Ухвалою суду від 31 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 32-34).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.14).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема, відповідач викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також інших заяв або клопотань від відповідача не надійшло.

Учасники справи у судове засідання, призначене на 03 лютого 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення.

Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подала, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 06 лютого 2026 року прийнята відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» є юридичною особою, (а.с. 46-47).

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» вих. № 1-0310 від 03.10.2025, було успішно 20.03.2025 о 14:31:29 перераховано кошти на платіжну карту клієнта: НОМЕР_1 на суму 15000,00 гривень, призначення: видача за договором кредиту № 20.03.2025-100001372 (а.с. 51).

20 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», Кредитодавцем, та ОСОБА_1 , Позичальником, укладено кредитний договір № 20.03.2025-100001372, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Відповідно до умов Кредитного договору (оферти) № 20.03.2025-100001372 від 20 березня 2025 року та Заявки відповідачу надано кредит у розмірі 15 000,00 гривень строком користування на 168 календарних днів з дати його надання, дата повернення

(виплати) кредиту - 03.09.2025, процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, комісія пов`язана з наданням кредиту, 5% від суми кредиту та дорівнює 750,00 гривень (а.с. 56-91).

04 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», Торговцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення», Платіжною установою, був укладений договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-11-2024/01-2 (а.с.92-101).

Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 20.03.2025-100001372 від 20 березня 2025 року, розмір заборгованості становить 30600,00 гривень, з яких 15 000,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 9450,00 гривень - заборгованість за процентам, 6150,00 гривень неустойка (а.с. 107).

Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої-другої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно частини першої-другої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Судом встановлено, що відповідачем 20.03.2025 електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 15000,00 гривень, а отже акцептовано умови договору.

Позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит на картковий рахунок.

Згідно частини першої статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 Цивільного кодексу України.

Так, у частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 20.03.2025-100001372 від 20 березня 2025 року вбачається, що розмір заборгованості становить 30600,00 гривень, з яких 15 000,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 9450,00 гривень - заборгованість за процентам, 6150,00 гривень неустойка.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» не повернуті, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається з простроченого тіла кредиту у розмірі 15000,00 гривень.

За умовами укладеного кредитного договору, процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.

Відповідачем частково було сплачено за кредитним договором: 02.04.2025 - 2850,00 гривень, 16.04.2025 - 2850,00 гривень, 02.05.2025 - 3300,00 гривень, 14.05.2025 - 2850,00 гривень, 01.06.2025 3000,00 гривень, що підтверджується позивачем.

Отже, сума процентів у розмірі 9450,00 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача за кредитним договором розраховано позивачем правильно, і вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доказів погашення вказаної суми процентів або її частини відповідачем не надано.

Даних на спростування розрахунку заборгованості по процентам матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам у розмірі 9450,00 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач серед іншого просить стягнути неустойку у розмірі 6150,00 гривень.

Проте, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Судом встановлено, що кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами, поширюється дія пункту 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України.

Також Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Отже, суд вважає, що нарахування неустойки у розмірі 6150,00 гривень за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає.

Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми.

Отже, враховуючи, що відповідач не виконала зобов`язання за укладеним договором, тому суд вважає доведеними наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 20.03.2025-100001372 від 20 березня 2025 року у загальному розмірі 24450,00 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 15 000,00 гривень, заборгованості по процентам у розмірі 9450,00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжної інструкції від 07 жовтня 2025 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2422,40 гривень (а.с. 54).

Позовні вимоги задоволені частково на 79,90 %, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1935,50 гривень.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 509, 526, 527, 530, 610-612, 625, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , заборгованість за кредитним договором № 20.03.2025-100001372 від 20 березня 2025 року у загальному розмірі 24450,00 грн (двадцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят гривень нуль копійок), що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень нуль копійок), заборгованості по процентам у розмірі 9450,00 гривень (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят гривень нуль копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , судовий збір у розмірі 1935,50 грн (одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять гривень п`ятдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: 01032 м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 06 лютого 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.