Провадження № 2/161/1941/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Черняка В.В.
за участю секретаря судового засідання Колісник А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування вимог вказує, що 25.07.2025 року по вул. Окружній в с. Липини відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу (далі - ТЗ) Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та ТЗ Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Постановою суду від 08.09.2025 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. У зв`язку з ДТП автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень. Відповідальність відповідача на момент пригоди була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан». Страхова компанія відшкодувала ОСОБА_1 250 000 грн. шкоди. Однак, вказана страхова виплата не покриває усю суму шкоди, що була завдана позивачу. Згідно висновку експерта ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту ТЗ складає 487172,70 грн. З огляду на вказане, матеріальна шкода оцінюється позивачами у 237172,70 грн.(487172,70 грн. 250000 грн.). Крім того, ОСОБА_1 зазнав суттєвої шкоди, порушення звичного ритму життя. Протягом тривалого часу сім`ї позивача довелось витрачати кошти на ремонт автомобіля, мати незручності з пересуванням. Відповідач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.
Ухвалою суду від 01.12.2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в письмовій заяві просив здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даної справи шляхом надіслання судової повістки за останнім відомим місцем проживання. Правом подачі відзиву на позов не скористався.
Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що постановою Маневицького районного суду Волинської області від 08.09.2025 року у справі №164/1864/25 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.6).
Зі змісту постанови слідує, що 25.07.2025 року, близько 16:00 год., в с. Липини по вул. Окружна, Луцького району Волинської області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості почав здійснювати обгін по узбіччю та допустив зіткнення із транспортним засобом марки «NISSAN QASHKAI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (батька позивача). В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Власником ТЗ Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с.15).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», згідно полісу ЕР-227045305 (а.с.8).
01.10.2025 року ТДВ «СК «Гардіан» було сплачено ОСОБА_1 225 000 грн.(а.с.7).
Зі змісту висновку експерта №72 від 04.11.2025 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу колісного ТЗ Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 25.07.2025 року становить 487172,20 грн., вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ становить 641165,04 грн. (а.с.10 зворот).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з положеннями статей 979, 990 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.
У статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
01.01.2025 року набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 21.05.2024 року. На підставі цього, втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.
Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 20.06.2024 року, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У зв`язку з цим, при вирішені цієї справи суд застосовує положення Закону3720-IX від 20.06.2024 року, в редакції чинній на момент виникнення ДТП.
За положенням статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
У постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
За правилами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, оскільки, це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартості відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.
Суд зауважує, що ліміт відповідальності страховика становить 250 000 грн., що відповідає до пп.1 п. 2 ч. 5 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 3720-IX від 20.06.2024 року.
З урахування того, що виплачене ТДВ «СК «Гардіан» (страховик винуватця ДТП) страхове відшкодування, не покриває реальної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_2 , то різниця невідшкодованої суми збитків у розмірі 237172,70 грн. (487172,70 грн. ліміт страхового відшкодування 250000 грн.) підлягає стягненню з винної особи ОСОБА_2 .
Крім того, позивач зазначає, що станом на день ДПТ в його будинку проводились ремонтні роботи, в ТЗ перебувала плитка, придбана у магазині «Епіцентр», на суму 4213,62 грн.(а.с.25), яка внаслідок ДТП зазнала пошкоджень (була повністю розбита).
З урахуванням положень ст. 22 ЦК України, вказані збитки також підлягають до відшкодування.
Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та81 ЦПК України.
Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що він переніс душевні переживання у зв`язку з пошкодженням майна. Через дії відповідача змушений був організовувати відновлювальний ремонт транспортного засобу та змінити свій звичний життєвий режим.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
Враховуючи доводи позивача, суд бере до уваги, що внаслідок пошкодження транспортних засобу він був позбавлений можливості користуватись ним та здійснювати відновлювальний ремонт.
Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 8 000 грн. моральної шкоди на користь позивача.
З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1, п.2 ч.3ст.133 ЦПК України).
У зв`язку із задоволенням вимог позивача, до стягнення з відповідача підлягають документально підтвердженні втрати за проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 8000 грн. (а.с.23,24).
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 2493,86 грн. (249386,32 грн. х 2563,86 грн. / 256386,32 грн.) судового збору (пропорційно до розміру задоволених вимог).
Іншими витратами є також витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З огляду на обставини справи, часткове задоволення позовних вимог, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, цінами на ринку адвокатський послуг, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, у суду наявні підстави для часткового відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу розмірі 6000 грн.
Керуючись ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.4,12,13,76,81,82,141,263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 241 386 (двісті сорок одна тисяча триста вісімдесят шість) грн. 32 коп. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2493 (дві тисячі чотириста дев`яносто три) грн. 86 коп. судового збору, 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. витрат за проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження транспортного засобу та 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.
В задоволені решти вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк