Справа № 128/4372/24
Провадження №22-ц/801/697/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач :Міхасішин І. В.
УХВАЛА

06 лютого 2026 рокуСправа № 128/4372/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: судді-доповідача Міхасішина І.В.

суддів : Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року

у цивільній справі № 128/4372/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дію та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

До Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року у цивільній справі № 128/4372/24.

Дослідивши внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень судові рішення апеляційного суду, прийняті за скаргами ОСОБА_1 у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність повернення апеляційної скарги заявнику і застосування до нього заходів процесуального примусу в зв`язку зі зловживанням ним процесуальними правами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово подавалися апеляційні скарги на зазначене судове рішення.

Так, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2024 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року є дією, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами, апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 січня 2025 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року є дією, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами, апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику в зв`язку невиконанням вимог ухвал про залишення її без руху.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2025 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року є дією, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами, апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

28 квітня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року, є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

03 листопада 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року, є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

05 грудня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року, є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

13 січня 2026 року ухвалою Вінницького апеляційного суду визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року, є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Подавши апеляційну скаргу в черговий раз, яка дублює апеляційні скарги, подані раніше, скаржник повністю проігнорував висновки апеляційного суду, викладені у вищевказаних його ухвалах.

На підставі викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що подаючи вкотре апеляційну скаргу, ОСОБА_1 намагається добитися повторного перегляду ухвали суду першої інстанції, зокрема щодо вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, що порушує принцип правової визначеності, а відтак - і принцип верховенства права, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано.

Отже, у даній справі позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених ч. 9 ст. 203 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання названих дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та повернення йому апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 05 листопада 2024 року на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що повернення апеляційної скарги в даному випадку не може розцінюватись як порушення права на доступ особи до суду. Адже, прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Керуючись статтями 44, 143, 144, 148, 357, 368, 389 ЦПК України,

постановив:

Визнати, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року, є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 02 лютого 2026 року на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І. М. Стадник