ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 лютого 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2370/25

Головуючий у першій інстанції Костюкова Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/332/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Фермерське господарство «Клочків-Ленд»,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Клочків-Ленд» про стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.10.2025 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 про накладення арешту на грошові кошти та майно Фермерського господарства «Клочків-Ленд» (далі - ФГ «Клочків-Ленд») в межах суми 2 032 300,61 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно ФГ «Клочків-Ленд», посилаючись на її незаконність.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ФГ «Клочків-Ленд» може не виконати наявні перед позивачем грошові зобов`язання, в тому числі ухвалене на користь позивача рішення суду про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 2 032 300,61 грн, про що свідчить, зокрема: свідоме, всупереч домовленостям, ухилення відповідача від підписання договору про надання поворотної фінансової допомоги від 16.03.2023, внаслідок чого останній безпідставно заволодів спірними грошовими коштами позивача; протиправне ухилення відповідача, починаючи з 2023 року, від повернення безпідставно отриманих грошових коштів; ігнорування відповідачем вимоги позивача від 05.06.2025 про повернення грошових коштів та відсутність одночасно з цим будь-яких повідомлень від відповідача щодо узгодження порядку погашення існуючої заборгованості; наразі відбувається збір врожаю сільськогосподарських культур, реалізація якого та/або отримання коштів від реалізації якого реально можуть бути витрачені відповідачем на непогашення заборгованості перед позивачем; у відповідача не найкраще фінансове становище, адже як свідчить фінансова звітність малого підприємства, зокрема звіт про фінансові результати за 2024 рік, чистий прибуток склав 267 700 грн.

Заявник вказує, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Наголошує, що суд першої інстанції не врахував, що позивач просив накласти арешт на грошові кошти та майно відповідача в межах заявленої у позові суми, заява про забезпечення позову відповідає законодавчо встановленим вимогам, якими на позивача не покладено обов`язку вказувати наявність у відповідача рахунків, їх номерів, назви банківських установ та суми розміщених коштів тощо, а також вартість рухомого та нерухомого майна відповідача та вартості врожаю сільськогосподарської продукції, оскільки позивач обмежений в доступі до такої інформації.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Завгороднього І.В., який просив задовольнити апеляційну скаргу, представників ФГ «Клочків-Ленд» - керівника Сіндяшкіна С.О., адвоката Кишені В.С., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із виділених матеріалів справи слідує, що 18.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ФГ «Клочків-Ленд», в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 2 032 300,61 грн, в тому числі: основний борг 1 600 000 грн, інфляційні втрати 325 204,72 грн, 3% річних 107 095,89 грн.

Позов обґрунтовував тим, що він є одним із засновників ФГ «Клочків-Ленд», володіє часткою у розмірі 50 відсотків статутного капіталу цього господарства. З метою фінансової підтримки ФГ «Клочків-Ленд» на 2023 рік, між ним та відповідачем було досягнуто домовленостей, що він надає ФГ «Клочків-Ленд» на умовах поворотної фінансової допомоги грошові кошти в сумі 1 600 000 грн.

Зазначав, що він підписав договір про надання поворотної фінансової допомоги від 16.03.2023 та не сумніваючись, що ФГ «Клочків-Ленд» також підпише цей договір протягом березня-травня 2023 року перерахував у безготівковій формі на банківський рахунок ФГ «Клочків-Ленд» поворотну фінансову допомогу на загальну суму 1 600 000 грн.

Указував, що ФГ «Клочків-Ленд» не надано підписаного зі сторони господарства договору про надання поворотної фінансової допомоги від 16.03.2025 та не повернуто коштів, чим порушено його майнові права, які підлягають захисту судом.

Наголошував, що за відсутності укладеного між сторонами договору про надання поворотної фінансової допомоги від 16.03.2023 в письмовій формі, між сторонами не виникло зобов`язань із договору позики, а натомість виникли зобов`язання із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, що регулюються главою 83 ЦК України.

До позовної заяви додано:

- копії платіжних інструкцій №TR.36784 від 17.03.2023, № TR.36532 від 17.04.2023, № TR.22382 від 25.04.2023, № TR.9597 від 02.05.2023, № TR.28485 від 25.05.2023, якими підтверджується перерахування ОСОБА_1 ФГ «Клочків-Ленд» грошових коштів на загальну суму 1 600 000 грн, призначення платежів: поворотна фінансова допомога від ОСОБА_1 , згідно договору від 16.03.2023 (а.с. 41-47);

- копію заяви-вимоги ОСОБА_1 від 05.06.2026 разом із доказами її направлення та отримання ФГ «Клочків-Ленд», в якій позивач просив відповідача надати протягом двох календарних днів з дня отримання цієї заяви належний йому примірник договору про надання поворотної фінансової допомоги від 16.03.2023, укладеного між ним та ФГ «Клочків-Ленд», надіславши на зазначену адресу та повернути протягом 7 календарних днів з дня отримання цієї заяви кошти в сумі 1 600 000 грн, отримані ФГ «Клочків-Ленд» згідно з платіжними інструкціями №TR.36784 від 17.03.2023, №TR.36532 від 17.04.2023, №TR.22382 від 25.04.2023, №TR.9597 від 02.05.2023, №TR.28485 від 25.05.2023, перерахувавши їх за вказаними реквізитами.

Згідно з відповіддю №2307038 від 04.02.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником Фермерського господарства «Клочків-Ленд» є ОСОБА_2 . Засновниками Фермерського господарства «Клочків-Ленд» є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожному з яких належить частка в розмірі 50% статутного капіталу.

30.09.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт на грошові кошти ФГ «Клочків-Ленд», в тому числі на грошові кошти, що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми 2 032 300,61 грн;

- накласти арешт на майно ФГ «Клочків-Ленд», в тому числі на все рухоме та нерухоме майно, на врожай сільськогосподарської продукції, в межах суми 2 032 300,61 грн.

Заяву обґрунтовував тим, що відповідач може не виконати наявні перед позивачем грошові зобов`язання, в тому числі ухвалене на користь позивача рішення суду про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 2 032 300,61 грн, про що свідчить, зокрема: свідоме, всупереч домовленостям, ухилення відповідача від підписання договору про надання поворотної фінансової допомоги від 16.03.2023, внаслідок чого останній безпідставно заволодів спірними грошовими коштами позивача; протиправне ухилення відповідача, починаючи з 2023 року, від повернення безпідставно отриманих грошових коштів; ігнорування відповідачем вимоги позивача від 05.06.2025 про повернення грошових коштів та відсутність одночасно з цим будь-яких повідомлень від відповідача щодо узгодження порядку погашення існуючої заборгованості; наразі відбувається збір врожаю сільськогосподарських культур, реалізація якого та/або отримання коштів від реалізації якого реально можуть бути витрачені відповідачем на непогашення заборгованості перед позивачем; у відповідача не найкраще фінансове становище, адже як свідчить фінансова звітність малого підприємства, зокрема звіт про фінансові результати за 2024 рік, чистий прибуток склав 267 700 грн.

Можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Уважав, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно не завдає шкоди ФГ «Клочків-Ленд», адже не позбавляє його прав на володіння та користування майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, а лише тимчасово обмежить право розпорядитися спірним майном, відчужити його третім особам.

До заяви додано копію фінансової звітності малого підприємства ФГ «Клочків-Ленд» за 2024 рік від 01.01.2025.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є чітке обґрунтування умов та підстав застосування обраного заходу забезпечення позову та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що п. 1 ст. 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини», заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Верховний Суд у постановах від 31.07.2024 в справі №623/2015/21, від 29.07.2024 в справі №761/80/23, від 15.07.2024 в справі №361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17 червня 2024 року в справі № 644/1482/22, від 01 травня 2024 року в справі № 638/6777/23, від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23, від 11 серпня 2022 року в справі № 522/1514/21 (провадження № 61-19123св21) та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Особа, яка подає заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тобто заявником обов`язково повинно бути надано докази наявності таких фактичних обставин, наприклад, вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Це може бути продаж майна або підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання та інше.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту грошові кошти, на все рухоме і нерухоме майно та на врожай сільськогосподарської продукції позивач посилається на беззаперечну можливість відповідача в будь-який момент розпорядитись наявними на його рахунках коштами та /або відчужити належне йому майно.

Однак, саме лише посилання у заяві на те, що є підстави вважати, що відповідач може розпорядитись належними йому коштами та/або відчужити майно без наведення доказів наявності таких фактичних обставин, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Також, заявник посилається на те, що відповідач ухиляється від повернення безпідставно отриманих коштів з 2023 року та ігнорує заяву позивача від 05.06.2025 про повернення цих коштів.

Як свідчать матеріали справи, позивач долучив до позову лише платіжні інструкції про перерахування ФГ «Клочків-Ленд» певних сум коштів протягом березня-травня 2023 року. Доказів про пред`явлення вимоги про повернення коштів у 2023 році матеріали справи не містять.

Заяву від 05.06.2025 з вимогою про повернення спірних коштів ФГ «Клочків-Ленд» отримало 12.06.2025, а з позовом про стягнення коштів ОСОБА_1 звернувся до суду 18.07.2025, тобто через місяць після пред`явлення вказаної вимоги.

При цьому, доказів про вчинення відповідачем будь-яких дій спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду заявником ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Колегія суддів критично ставиться до доводів заявника про те, що реалізація зібраного врожаю та/або отримання коштів від його реалізації реально можуть бути витрачені відповідачем на непогашення заборгованості перед позивачем, з огляду на відсутність відповідних доказів, а також на той факт, що ОСОБА_1 є співзасновником ФГ «Клочків-Ленд» та відповідно має право брати участь в управлінні, отримувати прибуток, володіти та розпоряджатися спільною земельною ділянкою та продукцією, право на частку в майні тощо.

Також, є безпідставними аргументи заявника про те, що у відповідача не найкраще фінансове становище, адже як свідчить фінансова звітність малого підприємства, зокрема звіт про фінансові результати за 2024 рік, чистий прибуток склав 267 700 грн, оскільки з тієї ж таки копії звітності, долученої позивачем до позову, вбачається, що прибуток за звітний 2024 рік є помітно більшим у порівнянні з прибутком за аналогічний період попереднього року.

За встановленої необґрунтованості заяви ОСОБА_1 та відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що на позивача не покладено обов`язку вказувати наявність у відповідача рахунків, їх номерів, назви банківських установ та суми розміщених коштів тощо, а також вартість рухомого та нерухомого майна відповідача та вартості врожаю сільськогосподарської продукції, оскільки позивач обмежений в доступі до такої інформації.

З урахуванням того, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову вказаним в заяві шляхом, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.10.2025 без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 06 лютого 2025 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В. Шитченко