ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/268/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л.В.,

Бездрабко В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Булах Є.М.,

встановив:

06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя передано за підсудністю на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя передано для розгляду за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки на час звернення до суду із позовом до відповідача, останній з 01 листопада 2024 року має зареєстроване місце проживання як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , дана справа не підсудна Херсонському міському суду Херсонської області та підлягає передачі для розгляду за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

27 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2025 року, просить її скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначала, що приймаючи рішення про направлення справи для розгляду до Херсонського міського суду Херсонської області Шевченківський районний суд м. Чернівці аргументував свою позицію тим, що відповідач по справі згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Зважаючи на те, що направлені з Шевченківського районного суду м. Чернівці матеріали позовної заяви були передані судді Херсонського міського суду Херсонської області Булах Є.М., тобто підсудність розгляду справи була визначена, а спори між судами про підсудність не допускаються, апелянт вважає, що оскаржуваною ухвалою порушено її право на справедливий розгляд справи встановленим законом судом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність ухвали суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Зокрема зазначав, що суд першої інстанції діяв у межах наданих процесуальних повноважень, правильно застосував норми процесуального права та забезпечив реалізацію фундаментальних принципів цивільного судочинства верховенства права, юридичної визначеності, доступу до правосуддя та ефективного судового захисту.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, суд першої інстанції виходив з того, що згідно інформації, отриманої на запит суду з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, відповідач з 01 листопада 2024 року значиться зареєстрованим як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 . Судом зазначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи визнається документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача при визначені підсудності розгляду справ. Таким чином, оскільки на час звернення до суду із позовом до відповідача, останній з 01 листопада 2024 року має зареєстроване місце проживання як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , дана справа не підсудна Херсонському міському суду Херсонської області та підлягає передачі для розгляду за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у відповідності до вимог статті 31 ЦПК України.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу. Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Позивач звернулася до суду з вимогою про поділ майна подружжя (частини недоплаченого грошового забезпечення), на яку не поширюються правила альтернативної підсудності визначені статтею 28 ЦПК України та правила виключної підсудності, визначені статтею 30 ЦПК України.

Позови про поділ майна подружжя пред`являються в суд за загальними правилами підсудності, визначеними статтею 27 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача.

Згідно пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до статті32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи вищевикладене, повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №164/2138/19 та від 23 лютого 2022 року у справі № 281/128/21.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. До матеріалів позовної заяви позивачем долучено довідку від 11 січня 2023 року №7726- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно відомостей якої ОСОБА_2 фактично проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначені в даній довідці відомості стали підставою для звернення позивачки саме до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Посилаючись на відомості, зазначені у Єдиному державному демографічному реєстрі, а саме на те, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , Шевченківський районний суд м. Чернівці визначив підсудність даної справи Херсонському міському суду Херсонської області і передав матеріали позовної заяви до зазначеного суду для розгляду.

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області, прийнявши матеріали позовної заяви, дійшла висновку про підсудність даної справи Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області. Підставою для таких висновків стала інформація, отримана на запит суду з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, відповідно до якої відповідач з 01 листопада 2024 року значиться зареєстрованим як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що дана інформація в матеріалах справи відсутня (будь-які довідки, листи тощо).

На підставі встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що висновок Херсонського міського суду Херсонської області про передачу матеріалів позовної заяви за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, у даному випадку, є спором про підсудність, що прямо заборонено положеннями статті 32 ЦПК України і є неприпустимим.

Крім того, ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2025 року, згідно якої справа вперше передана за підсудністю до іншого суду, ніким не оскаржувалась та набрала законної сили.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (частина друга статті13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Передаючи матеріали справи на розгляд до іншого суду, Херсонський міський суд Херсонської області на вказане уваги не звернув, помилково направив справу до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, по суті повторно здійснив перегляд справи на предмет територіальної підсудності та допустив порушення принципу правової визначеності. Повторна передача справи на розгляд іншому суду на підставі положень частини першої статті 31 ЦПК України не допускається.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) визначається Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, який набрав чинності 14 березня 2022 року, в редакції чинній на час звернення з позовом у цій справі.

Абзацами першим, другим пункту 4 вказаного Порядку передбачено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа, у разі якщо адреса її задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих російською федерацією територіях, може мати два задекларованих/зареєстрованих місця проживання.

А отже, матеріали позовної заяви передані до Херсонського міського суду Херсонської області з дотримання правил підсудності, відповідно до зареєстрованого місця проживання відповідача, та, відповідно до частини другої статті 31 ЦПК України, має бути ним розглянута, і підстави для передачі справи до іншого суду відсутні.

Згідно пункту 6 частини першоїстатті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до приписів пунктів 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 12 листопада 2025 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А.Приходько

Судді: Л.В.Базіль

В.О.Бездрабко